Thursday 26 July 2012 photo 3/3
![]() ![]() ![]() |
HISS
Man ska ALDRIG ge upp hoppet! läs! riktigt bra text @dressyr-ponny
Berättelsen om 2 syskon och 1 ponny
Som många av er redan vet så köpte mamma och pappa Comet till mig och Maja. Vi skulle ha honom tillsammans. Vi fick honom 24/5-2011 båda va super lyckliga, vi hade fått vår dröm ponny. Månaderna gick jag tränade dressyr med Comet och Maja hoppade. Det flöt på bra. I oktober-november förra året började det. Comet började mer och mer bocka och dra iväg med Maja. Vi hade flyttat till ett nytt stall och där stod det lilla russet Hedda. Maja fick börja rida Hedda mer och jag fick ha Comet själv. Comet och jag kom närmre och närmre varandra. Vintern kom och det va bara jag som red Comet, Maja hade gett upp hoppet om att han skulle göra så som hon ville. Och hon hade Hedda så allt va frid och fröjd. I början på detta året januari-februari började allt. Cometen började dra med mig i skogen och bocka. Dressyren ska vi inte prata om, den gick skit. Jag började tappa hoppet jag med. Comet kanske inte va rätt häst för mig heller? Han va ju så tittig och blev lätt stressad och rädd för små saker. Hoppade 100m upp i luften för en fågel osv. Jag ville ju ha en trygg ponny som jag kunde lita på. Jag funderade fram och tillbaka, ska jag verkligen ha kvar Comet? Men innerst inne va det en röst som sa till mig att "du klarar dig inte utan denna ponnyn Matilda, sälj honom aldrig" Jag stod vid ett vägskäl, jag va så svag redan pga privata saker som jag inte vill ta här. Jag visste ärligt talat inte vad jag skulle göra. Jag bestämde mig för att ta hjälp av Jessica i Mars när allt va som värst. Och hon ställde upp. Vi red ut dag efter dag skrittade och travade väldigt lite. Comet drog och drog, jag kunde knappt hålla honom. Tårarna droppade ner för mina kinder varje gång. Det va hemskt. Fast Jessica inte har så bra tålamod va hon så lugn och hjälpte mig hela tiden. Hon och Leon va med mig och Comet i skogen varje dag. Hon red bakom mig hela tiden när vi travade och pratade med mig, berättade för mig att det kommer lösa sig. Berättade för mig hur jag skulle göra. Tiden gick och Comet blev sakta men säkert snällare ute i skogen. I slutet av Mars tränade vi för Eva och den träningen gick riktigt bra. I dressyren gick allt jätte bra nu men vi jobbade fortfarande i skogen mycket så dressyren fick läggas åt sidan. Tiden gick och vi fortsatte träna. Vi började i Mars precis när all snö smält undan, det va nu Maj och allt började bli grönt i skogen. Cometen hade nu förvandlats från en ponny som va dragig och bråkig i skogen till en ängel. Jessica och jag kunde nu trava jämte varandra utan att han drog iväg eller ens försökte. Vi travade nu riktigt mycket och nu va det dags för att galoppera. Jessica höll sig bakom mig och sa till mig att det räcker med bara några galoppsprång sen fick jag sakta av. Jag gav Comet galoppskänklen och han galopperade på så lugnt och fint, jag trodde inte att det var sant. Min häst och jag galopperade faktiskt ute i skogen och han drog inte! Vi galopperade lite och sen saktade jag av och klappade honom och berömde honom. Vi hade klarat det! Vi tränade för Eva och allt flöt på. Juni gick och allt gick som på räls dressyren gick bra och vi galopperade mer och mer ute i skogen. Juli kom och en dag när jag och Maja va ute och red så bestämde jag mig bara för att idag ska Comet och jag sätta galopprekord. Och det gjorde vi! Det va ju inte fullt ös men vi galopperade och det va det som va huvudsaken. Stolt som en tupp berättade jag för Jessica hur långt vi galoppat. Hon trodde inte på mig men jag sa att när vi rider ut nästa gång ska jag galoppa ännu längre. Vi red ut och jag gjorde något hon aldrig trodde jag skulle göra, jag galoppade hur mycket som helst och satte nytt galopprekord igen! Vi tränade för Eva och han gick som en gud. Även när jag red själv gick han grymt bra.
Och det är här vi står nu Maja har Hedda på foder och jag har Comet. Och jag gav aldrig upp hoppet. Jag fortsatte att kämpa trots alla motgångar och jag vågade be om hjälp. Det är viktigt att båga göra det. För utan Jessica hade jag antagligen aldrig varit här idag. Så kom ihåg alla där ute, våga ta hjälp av andra. Och fortsätt att kämpa även om allt känns meningslöst!
tack för tipset: @dressyrponnyn
Som många av er redan vet så köpte mamma och pappa Comet till mig och Maja. Vi skulle ha honom tillsammans. Vi fick honom 24/5-2011 båda va super lyckliga, vi hade fått vår dröm ponny. Månaderna gick jag tränade dressyr med Comet och Maja hoppade. Det flöt på bra. I oktober-november förra året började det. Comet började mer och mer bocka och dra iväg med Maja. Vi hade flyttat till ett nytt stall och där stod det lilla russet Hedda. Maja fick börja rida Hedda mer och jag fick ha Comet själv. Comet och jag kom närmre och närmre varandra. Vintern kom och det va bara jag som red Comet, Maja hade gett upp hoppet om att han skulle göra så som hon ville. Och hon hade Hedda så allt va frid och fröjd. I början på detta året januari-februari började allt. Cometen började dra med mig i skogen och bocka. Dressyren ska vi inte prata om, den gick skit. Jag började tappa hoppet jag med. Comet kanske inte va rätt häst för mig heller? Han va ju så tittig och blev lätt stressad och rädd för små saker. Hoppade 100m upp i luften för en fågel osv. Jag ville ju ha en trygg ponny som jag kunde lita på. Jag funderade fram och tillbaka, ska jag verkligen ha kvar Comet? Men innerst inne va det en röst som sa till mig att "du klarar dig inte utan denna ponnyn Matilda, sälj honom aldrig" Jag stod vid ett vägskäl, jag va så svag redan pga privata saker som jag inte vill ta här. Jag visste ärligt talat inte vad jag skulle göra. Jag bestämde mig för att ta hjälp av Jessica i Mars när allt va som värst. Och hon ställde upp. Vi red ut dag efter dag skrittade och travade väldigt lite. Comet drog och drog, jag kunde knappt hålla honom. Tårarna droppade ner för mina kinder varje gång. Det va hemskt. Fast Jessica inte har så bra tålamod va hon så lugn och hjälpte mig hela tiden. Hon och Leon va med mig och Comet i skogen varje dag. Hon red bakom mig hela tiden när vi travade och pratade med mig, berättade för mig att det kommer lösa sig. Berättade för mig hur jag skulle göra. Tiden gick och Comet blev sakta men säkert snällare ute i skogen. I slutet av Mars tränade vi för Eva och den träningen gick riktigt bra. I dressyren gick allt jätte bra nu men vi jobbade fortfarande i skogen mycket så dressyren fick läggas åt sidan. Tiden gick och vi fortsatte träna. Vi började i Mars precis när all snö smält undan, det va nu Maj och allt började bli grönt i skogen. Cometen hade nu förvandlats från en ponny som va dragig och bråkig i skogen till en ängel. Jessica och jag kunde nu trava jämte varandra utan att han drog iväg eller ens försökte. Vi travade nu riktigt mycket och nu va det dags för att galoppera. Jessica höll sig bakom mig och sa till mig att det räcker med bara några galoppsprång sen fick jag sakta av. Jag gav Comet galoppskänklen och han galopperade på så lugnt och fint, jag trodde inte att det var sant. Min häst och jag galopperade faktiskt ute i skogen och han drog inte! Vi galopperade lite och sen saktade jag av och klappade honom och berömde honom. Vi hade klarat det! Vi tränade för Eva och allt flöt på. Juni gick och allt gick som på räls dressyren gick bra och vi galopperade mer och mer ute i skogen. Juli kom och en dag när jag och Maja va ute och red så bestämde jag mig bara för att idag ska Comet och jag sätta galopprekord. Och det gjorde vi! Det va ju inte fullt ös men vi galopperade och det va det som va huvudsaken. Stolt som en tupp berättade jag för Jessica hur långt vi galoppat. Hon trodde inte på mig men jag sa att när vi rider ut nästa gång ska jag galoppa ännu längre. Vi red ut och jag gjorde något hon aldrig trodde jag skulle göra, jag galoppade hur mycket som helst och satte nytt galopprekord igen! Vi tränade för Eva och han gick som en gud. Även när jag red själv gick han grymt bra.
Och det är här vi står nu Maja har Hedda på foder och jag har Comet. Och jag gav aldrig upp hoppet. Jag fortsatte att kämpa trots alla motgångar och jag vågade be om hjälp. Det är viktigt att båga göra det. För utan Jessica hade jag antagligen aldrig varit här idag. Så kom ihåg alla där ute, våga ta hjälp av andra. Och fortsätt att kämpa även om allt känns meningslöst!
tack för tipset: @dressyrponnyn
Annons
Comment the photo
SoofiiaNilsson
Thu 26 Jul 2012 18:44
@Dressyr-ponny
Otroligt bra skrivet, känner precis så hela tiden! Mår så mkt bättre av att höra att de finns lyckliga slut i sånt här. De kanske går för oss med <3 bara att våga leva på hoppet! :) <3
Otroligt bra skrivet, känner precis så hela tiden! Mår så mkt bättre av att höra att de finns lyckliga slut i sånt här. De kanske går för oss med <3 bara att våga leva på hoppet! :) <3
![](http://cdn08.dayviews.com/114/_u1/_u0/_u4/_u6/_u3/_u6/u1046361/1434959753_m_1.jpg)
Matilda
Thu 26 Jul 2012 18:50
Man får aldrig sluta hoppas, och man måste våga ta hjälp och berätta om sitt problem så man kan få hjälp. Jag brukar säg "finns det en så finns det flera" eller "du är aldrig ensam" :)
![](http://cdn08.dayviews.com/110/_u2/_u1/_u9/_u9/_u0/_u9/u2199094/1375204576_m_1.jpg)
SoofiiaNilsson
Thu 26 Jul 2012 19:09
Sjukt bra sagt :) <3 ska aldrig glömma de! Måste fortsätta hoppas hur svårt de en kan va <3
![](http://cdn08.dayviews.com/114/_u1/_u0/_u4/_u6/_u3/_u6/u1046361/1434959753_m_1.jpg)
Matilda
Thu 26 Jul 2012 19:42
Ja man får göra det även om det känns hopplöst och allt känns hemskt! <3
~Nora~
Thu 26 Jul 2012 17:49
@foryoung
ååh, shit, detta behövde jag! känner likadant varje dag! Dock har min häst för liten sadel så har ridit barbacka ett tag, Men imorgon ska jag köpa ny sadel :)
Riktigt bra skrivet @dressyr-ponny!
ååh, shit, detta behövde jag! känner likadant varje dag! Dock har min häst för liten sadel så har ridit barbacka ett tag, Men imorgon ska jag köpa ny sadel :)
Riktigt bra skrivet @dressyr-ponny!
18 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/hiss----diss/507945111/