Tuesday 1 June 2010 photo 1/2
![]() ![]() ![]() |
NOVELL: HÄMDEN...
Jag klev in i huset. Det var mörkt, tyst och öde var det. Ett obehag, en äcklig kal kylla, ingen värme bara förakt i deta hus. Jag kunde inte se en enda människa i sikte, dock kunde jag inte låta bli att ta mig en sväng om i huset och se mig om i varje hörn så att inte någon stod och lurpassade på mig någonstans i deta, som jag en gång kallat det djävulens hus.
Jag tog ett steg in i allrummet från hallen, ett fint trä golv en gång i tiden, niu var det bara slitet och repigt. Där var inte vackert längre nu var det förvanlat till en soptipp. Nu var där endast smutsigt och stökigt. Stolar, kläder, leksaker som var utspridda på golvet överallt. Fimpar, snus och en intensiv sprit lukt kom emot mig. Det var en illa luktande stank som alltid trängde sig påoch in i mig när jag klev in i deta hus. Djävulens hus. En känsla av fruktan och panik slog emot mig nästan så hårt och kraftigt att jag höll på att falla ihop av ångest. Vad fan gör jag här? Jag borde inte vara här. Fast det verkade lungt, ovanligt lungt, tyst och stilla. Vad var planen? Det var inte en enda människa i sikte. Jag gick in i köket, fast där såg det ut precis som vanligt, precis som för 1 år sen. Det enda jag kunde se var alla högar av plastkassar från systembolaget. Ja säkert över 100 stycken påsar, fast kände inte enns att jag ville lägga ner energi för att räkna dem. Med tanke på alla toma vinflaskor, baginbox och ölburkar av olika slag, som stod i travar över hela köket. Kunde jag med enns förstå att det inte varit så länge sedan drukit upp det. Det var även inte länge sen dem hade lämnat huset, för kaffebryggaren stod fortfarande på och jag kunde även känna deras doft genom den mögliga, äckliga matosens lukt. Alla bananfluggor som svärmade runt mig fick mig att må hejdlöst illa. Precis som förut kände jag. Paniken. Ångesten. Ensamheten. Rädslan och framför allt kyllan som kom kryppande in i mig. Som en istapp inom mig som släpptes ner i resten av kroppen och splitrades i 1000 bitar, det skav ochhela kroppen rös till av tanken på honom. För en snabb rundvandring gick jag in på mit gammla rum. Rum? Nej ett förvarings och lager uttrymme, ser jag det mer som. Kläder, saker, kattmat, stolar, tvätt, säng, bord, cds, tavlor och speglar på golvet. Leksaker, sladar, rep, väskor, tidningar, strykbräda, en ikke fungerande tv. Böker och brev över allt. En katastrof som en bombslagit ner.
Plötsligt kände jag mig inte enam längre, jag kände att någon stod och stirrade rakt på mig. Reflexmäsigt vände jag mig hastigt om i 90 grader och möte Hans äckliga mörka ögon. Han hånflinade mot mig så som han brukade och log sit avskyvärda bitra leende.
Jag kände hur extremt varm och röd jag blev i ansiktet av ilska. Fast var för rädd för att våga göra något. Det jag hade fruktat som mest hade inträffat.
Paniken spred sig snabbt i kroppen och jag ville bara komma där i från ut, ut från helvetet och bort från Honom. Skulle det bli som för?
Jag orkade inte det, Jag ville inte det.
Jag gick sansat mot dörr öppningen där Han stod. Jag bad han lågmilt att flytta på sig. Fast istället tog han mina armar och vred mig om, så att han höll ett hårt stadigt grepp och det var verkligen lönlst att försöka ta sig loss. Han förflyttade oss till det röda rummet bredvid och Han klädde av mig som han brukade. Det var inte lönt att försöka göra något motstånd för då skulle Han ta till med hårdare tag. Som de första gångerna när jag försökt göra motstånd förgrep Han sig otänksamt och hårt på mig. Istället stod jag tyst och naken vaklade jag på mina ostadiga ben mot de fördragna gardinerna och Han granskade mig från topp till tå. Tills Han sa.
- Din kropp har verkligen förändrats och mognat sen jag såg den första gången. Jag vägrade se på Honom och jag började skrika tills jag kräktes. Kräkte en stor pöl på golvet då Han kom fram och slog mig så hårt i huvudet 3 gånger tills jag föll i marken. Han sparkade mig så hårt i huvudet och i magen tills jag inte var långt ifrån medvetslös. Min nakna kropp låg i mitt egn äckliga kräk.
Jag ville verkligen inte leva mer, ville bara dö, fast jag kände även en stor rädsla inför döden. Jag vågade inte eller ville skapa någon slags hämd innan jag sakta tynnade bort. Min enda starka vilja var att sätta dit den jäveln. Fast hade inga erfarenheter, så viste inte hur jag skulle göra det.
Nästa sekund gick Han ut från rummet. Jag klädde snabbt som satan på mig, fast då jag precis fått på mina kläder kom Han in igen. Han höll i ett rep och i sin el chok pistol. Nu var det dags för andra delen.
Jag hade lärt mig hur han fungerade. Först en grov mishandel, sen el chok och snabbt där efter bli bunden i en sängs gavlar. Och slå mig sten hårt med ett bälte tills det stora röda svulnader visades på min kropp..
Fast den här gången var jag snabbare än han. Jag tog tag i ett baseball trä som sted snet bakom mig och slog så hårt jag kunde. Han höll i marken och han verkade aldeles livlös. Det blöde från han huvud och en stor röd blod pöl sipprade ut på golvmatan. Jg såg min chans att fly. Jag sprang så långt jag kunde och orkade. Jag tog tåget till Trelleborg och övernattade där. På löpsedlarna nästa dag läste jag om en medelåldersman som hade blitt ihjälslagen av en galning med ett baseball trä i sitt eget hem.
Det var jag, det vag som hade dödat honom. Jag var ingen galning, jag ville bara bli av med det sadiska svinet. Jag hatade honom, jag ville bara hämnas och ge igen för dem här åren. Fast Jag fruktade inte för att åka fast det gör mig inget. Jag hatade honom, han var skabbig, ful och äcklig.
Ja ett sadistiskt svin och ett äckligt alkolist kräk, ja det var precis vad han var.
Jag klev in i huset. Det var mörkt, tyst och öde var det. Ett obehag, en äcklig kal kylla, ingen värme bara förakt i deta hus. Jag kunde inte se en enda människa i sikte, dock kunde jag inte låta bli att ta mig en sväng om i huset och se mig om i varje hörn så att inte någon stod och lurpassade på mig någonstans i deta, som jag en gång kallat det djävulens hus.
Jag tog ett steg in i allrummet från hallen, ett fint trä golv en gång i tiden, niu var det bara slitet och repigt. Där var inte vackert längre nu var det förvanlat till en soptipp. Nu var där endast smutsigt och stökigt. Stolar, kläder, leksaker som var utspridda på golvet överallt. Fimpar, snus och en intensiv sprit lukt kom emot mig. Det var en illa luktande stank som alltid trängde sig påoch in i mig när jag klev in i deta hus. Djävulens hus. En känsla av fruktan och panik slog emot mig nästan så hårt och kraftigt att jag höll på att falla ihop av ångest. Vad fan gör jag här? Jag borde inte vara här. Fast det verkade lungt, ovanligt lungt, tyst och stilla. Vad var planen? Det var inte en enda människa i sikte. Jag gick in i köket, fast där såg det ut precis som vanligt, precis som för 1 år sen. Det enda jag kunde se var alla högar av plastkassar från systembolaget. Ja säkert över 100 stycken påsar, fast kände inte enns att jag ville lägga ner energi för att räkna dem. Med tanke på alla toma vinflaskor, baginbox och ölburkar av olika slag, som stod i travar över hela köket. Kunde jag med enns förstå att det inte varit så länge sedan drukit upp det. Det var även inte länge sen dem hade lämnat huset, för kaffebryggaren stod fortfarande på och jag kunde även känna deras doft genom den mögliga, äckliga matosens lukt. Alla bananfluggor som svärmade runt mig fick mig att må hejdlöst illa. Precis som förut kände jag. Paniken. Ångesten. Ensamheten. Rädslan och framför allt kyllan som kom kryppande in i mig. Som en istapp inom mig som släpptes ner i resten av kroppen och splitrades i 1000 bitar, det skav ochhela kroppen rös till av tanken på honom. För en snabb rundvandring gick jag in på mit gammla rum. Rum? Nej ett förvarings och lager uttrymme, ser jag det mer som. Kläder, saker, kattmat, stolar, tvätt, säng, bord, cds, tavlor och speglar på golvet. Leksaker, sladar, rep, väskor, tidningar, strykbräda, en ikke fungerande tv. Böker och brev över allt. En katastrof som en bombslagit ner.
Plötsligt kände jag mig inte enam längre, jag kände att någon stod och stirrade rakt på mig. Reflexmäsigt vände jag mig hastigt om i 90 grader och möte Hans äckliga mörka ögon. Han hånflinade mot mig så som han brukade och log sit avskyvärda bitra leende.
Jag kände hur extremt varm och röd jag blev i ansiktet av ilska. Fast var för rädd för att våga göra något. Det jag hade fruktat som mest hade inträffat.
Paniken spred sig snabbt i kroppen och jag ville bara komma där i från ut, ut från helvetet och bort från Honom. Skulle det bli som för?
Jag orkade inte det, Jag ville inte det.
Jag gick sansat mot dörr öppningen där Han stod. Jag bad han lågmilt att flytta på sig. Fast istället tog han mina armar och vred mig om, så att han höll ett hårt stadigt grepp och det var verkligen lönlst att försöka ta sig loss. Han förflyttade oss till det röda rummet bredvid och Han klädde av mig som han brukade. Det var inte lönt att försöka göra något motstånd för då skulle Han ta till med hårdare tag. Som de första gångerna när jag försökt göra motstånd förgrep Han sig otänksamt och hårt på mig. Istället stod jag tyst och naken vaklade jag på mina ostadiga ben mot de fördragna gardinerna och Han granskade mig från topp till tå. Tills Han sa.
- Din kropp har verkligen förändrats och mognat sen jag såg den första gången. Jag vägrade se på Honom och jag började skrika tills jag kräktes. Kräkte en stor pöl på golvet då Han kom fram och slog mig så hårt i huvudet 3 gånger tills jag föll i marken. Han sparkade mig så hårt i huvudet och i magen tills jag inte var långt ifrån medvetslös. Min nakna kropp låg i mitt egn äckliga kräk.
Jag ville verkligen inte leva mer, ville bara dö, fast jag kände även en stor rädsla inför döden. Jag vågade inte eller ville skapa någon slags hämd innan jag sakta tynnade bort. Min enda starka vilja var att sätta dit den jäveln. Fast hade inga erfarenheter, så viste inte hur jag skulle göra det.
Nästa sekund gick Han ut från rummet. Jag klädde snabbt som satan på mig, fast då jag precis fått på mina kläder kom Han in igen. Han höll i ett rep och i sin el chok pistol. Nu var det dags för andra delen.
Jag hade lärt mig hur han fungerade. Först en grov mishandel, sen el chok och snabbt där efter bli bunden i en sängs gavlar. Och slå mig sten hårt med ett bälte tills det stora röda svulnader visades på min kropp..
Fast den här gången var jag snabbare än han. Jag tog tag i ett baseball trä som sted snet bakom mig och slog så hårt jag kunde. Han höll i marken och han verkade aldeles livlös. Det blöde från han huvud och en stor röd blod pöl sipprade ut på golvmatan. Jg såg min chans att fly. Jag sprang så långt jag kunde och orkade. Jag tog tåget till Trelleborg och övernattade där. På löpsedlarna nästa dag läste jag om en medelåldersman som hade blitt ihjälslagen av en galning med ett baseball trä i sitt eget hem.
Det var jag, det vag som hade dödat honom. Jag var ingen galning, jag ville bara bli av med det sadiska svinet. Jag hatade honom, jag ville bara hämnas och ge igen för dem här åren. Fast Jag fruktade inte för att åka fast det gör mig inget. Jag hatade honom, han var skabbig, ful och äcklig.
Ja ett sadistiskt svin och ett äckligt alkolist kräk, ja det var precis vad han var.