Monday 19 April 2010 photo 7/28
![]() ![]() ![]() |
Extra lång del, only for you Sessan ;D.
Eller den känns lång iaf, 4 word document xD
Maja:
Gud jag har saknat Sessan så sjukt mycket!
- Men varför är du här så tidigt? Du skulle ju komma hit nästa vecka. Sa jag förvånat.
- Jag tänkte komma och knacka på er bara sådär, men fail på mig. Sa hon och skrattade.
När vi kom fram till dom andra så kollade dom chockat på mig och sen på Sessan, och på mig igen.
- Denise ville snacka med dig. Sa Bill till mig, jag höjde på ögonbrynet men gick ändå in.
- Då kan ju du berätta om vad du gör här! Hörde jag Toms röst bakom mig, hoppas inte att han gör något dumt nu bara.
Denise:
Hur kom jag hit? Jag har faktiskt inte en blekaste aning.
Jag har ett svagt minne av att jag träffade någon som jag inte gillade. Och att jag ramlade, mer kommer jag inte ihåg. Och vad jag gör i Tyskland har jag inte heller någon aning om. Doktorn sa att det var chocken så vi får hoppas på det.
Dörren öppnades, det var säkert den ur jobbiga doktorn som kommer med fler otroligt jobbiga frågor.
Men nej, det var inte han, det var en kille med solbrillor och en mössa nerdragen över håret.
- Tja Denise! Sa han och tog av sig brillorna.
Minnena kom tillbaka, hur jag hade vaknat tidigt och gått ut på promenad krockat med någon. Sången. Den trevliga människan. Bill.
- Vad gör du här? Sa jag skitsurt.
- Ja du ramlade, jag ringde ambulansen och så kom vi hit.
Jag vet att jag hatade honom, men jag kände ändå en liten glädje i mig, trots att jag betett mig asshole så ringde han ambulansen. Men eftersom han var mitt hatobjekt numer ett så kunde jag inte känna så.
Så jag bestämde mig för att ignorera, men han satt envist kvar, jag satte på tvn, han vred på stolen och kollade med mig, efter någon timme klarade jag det inte längre.
- Varför drog du inte hem? Det hade vart bättre. Sa jag.
- Tänkte att vi kanske kunde reda upp den här skiten. Jag hade en jävligt trevlig stund innan du såg mig.
- Kanske jag också hade, men det spelar ingen roll. Du är Bill Kaulitz. Jag HATAR Bill Kaulitz!
- Och får jag fråga varför du hatar den här Bill Kaulitz så mycket?
- För att du ser ut som en tjej, du sjunger i stort sätt som en tjej och du klär dig bögigt.
- Jag klär mig inte bögigt.
- Jo det gör du faktiskt.
- Men ok då, lite bögigt då, men jag gillar det, och många andra gör det också, sa han och skrattade.
- Skratta inte! Jag skrattar inte med Bill Kaulitz, sa jag.
- Ok, då är jag väll inte Bill Kaulitz då. Då är jag Erik Didriksson. Japp jag är Erik Didriksson.
- Jahapp, trevligt för dig då. Sa jag.
- Men kom igen! Var inte så sur.
- Vadå inte sur? Jag hatar dig, jag hatar din äckliga bror och jag hatar dom andra två, vad dom nu heter.
Fan tänkte jag, varför sa jag det där? Jag vill inte att han ska hata mig jag vill bara att han inte ska vara Bill Kaulitz.
- Hata är ett starkt ord. Sa han kort.
- Jag vet! Men jag är inte precis Tokio Hotels största fan, sa jag.
- Tack har märkt det.
- Men alla är värda en andra chans, handlar både om dig och mig just nu.
- M kanske det, sa han och kollade mig i ögonen.
Jag sträckte ut armarna, han böjde sig fram och kramade mig.
- Ok nu tycker jag att vi börjar om från början. Sa han.
- Japp! Jag är Denise Andersson, jag sträckte fram handen.
- Jag är Bill Kaulitz, han tog min hand. Du.. min kompis är svenska, du är det också va?
- A svarade jag.
- Ok vänta jag ska hämta henne.
- A gör så.
Han försvann. Jag kunde inte förstå det. Jag har varit i tyskland en dag, jag stöter på mitt största hatobjekt, hamnar på sjukhus och blir sams med han. En på miljonen.
Efter ett tag kom en väldigt söt svarthårig tjej kom in i dörren.
- Heej! Sa hon på flytande svenska.
- Tja, svarade jag. Hon böjde sig ner och kramade mig, jag kände att hennes mage var större än jag väntat mig.
- Du får jag fråga en sak? Sa jag.
- A visst, vad som helst för svenskar, hon blinkade till.
- Lova att inte hata mig om jag har fel, men.. är du gravid?
Hon brast ut i skratt.
- Jorå! Jag åt inte för mycket frukost.
- Men?.. Du är ju Maja? Sa jag och kollade på henne, jag vet inte hur många gånger jag har sett henne i tidningar.
- Haha japp så du känner igen mig?
- Men då måste ju ungen vara..
- Georgs? Ja det är klart. Sa hon och skrattade.
- Men pressen, hur fan har ni klarat er undan den?
- Jag vet inte men på nått sätt har vi klarat oss undan det. Men du får lova att inte säga!
- A, jag lovar. Jag lovade faktiskt även om jag brukade ha svårt att hålla hemligheter så kan den här förändra någons liv om jag berättade, jag var tvungen att hålla.
Jag kollade mig runt, väggarna var exakt samma färg som den otroligt äckliga klänningen jag hade på mig, helt kritvit.
Usch jag hatar vit, eller det kan väll vara snyggt tillsammans med svart, men ensam, usch.
Dörren öppnades och den otroligt jobbiga doktorn klev in genom dörren.
- Jag måste tyvärr meddela att besökstiden är slut och att ni måste gå, sa han och kollade menande på Maja.
- Ok, skit också men krya på dig. Vi kommer tillbaka imorgon.
- Ja gör så, sa jag och hon försvann i dörren.
Maja:
- Besöks tiden var slut, sa jag. Men jag sa att vi skulle komma hit imorgon.
- Okej då var det fixat ska vi dra hem eller? Klockan är faktiskt två och jag har inte ätit något, klämde Tom fram.
- Jag och Georg stannar här, vi har tid om en halvtimme för sån där kontroll.
- Ok men vill ni att vi ska stanna eller ska vi åka hem? Frågade Gustav, han var alltid så gullig och brydde sig alltid om vad andra tyckte.
- Ni kan dra hem, vi kan behöva lite tid för oss själva, sa Georg.
Shit den människan ser rakt igenom mig, det var exakt det som jag tänkte säga.
- Men jag då? Sa Sessan förvirrat.
- Du kommer med oss! Sa Tom och log ett charmigt leende.
- Men då var det fixat! Sa jag men gav Tom en blck, och han nickade till svar.
- Men lycka till då. Tom gick fram och kramade mig och gjorde någon slagas töntig high five med Georg.
- När ska killar lära sig att kramas? Det är så mycket mysigare, sa jag och skrattade.
- Ursäkta? Jag och Bill kramas ju. sa Tom med tjejröst.
- Ja men jag menar med folk som dom inte är släkt med.
- Usch, det är bögigt. Sa Bill.
- Men du är ju enligt tjejen här inne en bög så det spelar väll ingen roll? Sa jag och skrattade lite mer.
- Skit samma, muttrade Bill.
- Hejdå! Sa jag och kramade Gustav, Sessan och Bill.
- Lycka till sa dom i mun på varandra innan vi gick åt olika håll.
Jag och Georg var nog lite for nervösa för att prata.
Tänk om något var fel. Jag rabblade upp alla dåliga saker i huvudet. Men efter en stund så stoppade jag mig själv. Jag blev alldeles för nervös.
Vi hittade väntrummet som vi skulle vara i. Efter en kvart ungefär, som kändes som en evighet så ropade dom tillslut "Maja Sjöberg". Jag tog Georgs hand och gick in.
Jag kan erkänna att jag inte hängde med i vad som hände men tillslut så låg jag i den där otroligt fula stolen med nått äckligt kladd på magen. Usch vad obehagligt.
- Nu ska vi se så att allt ser bra ut med den lille. Har ni tänkt ut något namn än? Jag tror att hon mest frågade det där för att vara trevlig.
- Nej, eller jag vill jätte gärna att om det bli en kille ska den heta Oliver, men jag vet inte om Georg vill ha det.
- Men Oliver är väll fint? Sa hon samtidigt som hon kollade på skärmen.
- Ja men jag vet inte riktigt svarade Georg.
- Nu har jag hittat bebisen, sa hon och pekade på skärmen. Där är huvudet och där ser ni delar av armen.
- Kolla Georg, sa jag och kramade hans hand.
- Nejmen, sa hon och avbröt sig.
- Vad? Jag blev sjukt orolig.
- Jag ser två huvuden. Sa hon och visade med pek- och långfingret vart dom var.
- Och det betyder? I vanliga fall hade jag kunnat klura ut det, men jag var alldeles för stressad.
- Ni ska få tvillingar. Sa hon med ett leende på läpparna.
- Va? Georg var helt chockad och jag fick inte fram ett ord.
- Tvillingar? Ska vi få en Bill och en Tom? Herre jisses! Hur ska vi orka? Sa jag och kollade på Georg.
- Vi fixar det, men jag har alltid tyckt synd om Simone. Sa Georg med stora ögon på skrärmen.
Efter fem minuter till och lite information och lite sånt så fick vi gå.
- Jag ringer Gustav han får hämta oss.
Han drog upp telefonen och snackade lite.
- Han är här om tio. Sa han.
- Men Georg, Tvillingar? Hur ska vi orka?
- Jag vet inte faktiskt.
Efter tio minuter så kom Gustavs Porsche inkörande på parkeringsplatsen. Jag hoppade in i mitten sätet där bak och Georg hoppade in fram. Sessan satt också i bilen.
- Jaha hur gick det då? Frågade Gustav.
- Ska vi berätta för dom? Georg kollade på mig.
- Ja, jag gör det, sa jag. Men ni får lova att inte säga till Bill och Tom, jag vill säga själv.
- Ok, säg nu. Gustav försökte pressa ur orden.
- Vi ska få tvillingar, Bilen krängde till lite.
- Vad sa du? Sa han chockat.
- Vi ska få en mini Bill och mini Tom, gulligt va?
- Bill och Tom kommer springa runt världen och berätta det för alla. Skrattade Gustav.
- Haha, jag vet. Men det svåra kommer bli att välja gud föräldrar, jag vill ha en tjej och en kille. Men jag kan inte välj mellan er tre som gudfar, sa jag oroligt.
- Oroa dig inte för det, jag klarar mig om du inte väljer mig, sa Gustav med hans charmiga leende som kan charma hela världen. Ifall inte jag hade varit tillsammans med Georg kan jag säga på en gång att jag hade fallit för det där leendet.
- Tack man kan alltid lite på dig. Sa jag och pussade han på kinden.
- Lugnt sa han. Sessan satt bara och stirrade på mig.
- Ja Sessan, jag vet du gillar inte barn. Men det är ju mina inte dina ellerhur? Sa jag, hon flinade och skakade på huvudet. Hon var lite knasig ibland, men hon var min bästa vän. Resten av bilturen åkte vi under tystnad.
Väl uppe i lägenheten så hann jag inte ens ta av mig skorna innan Bill och Tom var över mig med frågor.
- Ta’t lugnt, jag säger när jag har kommit in.
Båda lugnade sig lite grann. Jag, Sessan och tvillingarna gick in i vardagsrummet.
- Jag och Gustav är i köket om ni vill ha oss. Ropade Georg.
Jag sket i att svara han visste att jag hade hört.
- Ok, nu har jag väldigt viktiga nyheter.
- Berätta, Bills ögon var större än jag någonsin sett dom.
Jag tog ett djupt andetag och väntade på den glada stormen.
- Vi ska få tvillingar, sa jag och pustade ut. Deras miner var obeskrivliga, Hakorna var nere i golvet men man såg ändå att dom var glada.
- Vänta, Sa du tvillingar? Två stycken? Som är födda på samma dag? Som jag och Bill?, klämde Tom fram.
- Grattis Tom, du kom på det. Sa jag.
- Men herre gud! Bill var första att reagera, han ställde sig upp och sprang runt soffbordet och kramade mig. Tom var inte långt efter.
- Grattis gumman! Sa båda i mun på varandra.
- Tack, men hur ska jag orka? Jag har svårt att förstå hur Simone klarade av er två.
- Du fixar det, du är en tuff brud i lyxförpackning! Sa Tom och alla skrattade.
- Men nu ska jag vara osocial och fixa lite på rummet och grejer.
- Ok gör så. Sa Tom och kramade mig en sista gång innan jag började gå mott mitt och Georgs rum som låg längst bort. Jag hörde att Sessan, Bill och Tom gick ut i köket.
Vi hade nog det största rummet, lite stolt var man att man hade större rum än Bill och Tom Kaulitz och Gustav Schäfer.
- Fy fan som det ser ut här inne, sa jag till mig själv när jag gick in i rummet.
Jag slog på stereon och bläddrade några låtar tills jag hittade den jag ville lyssna på.
This used to be our secret.
Now I’m here alone.
Can’t help but read our names on the wall and wash them of the stone
Jag kunde inte hjälpa att tänka på tiden då Bill skrev den här låten till mig. Jaja jag vet, det är inte bara han som skrev den blablabla. Men det är egentligen bara skitsnack. Dom får inte lov att skicka ut låtarna om inte några andra också får kredit, vilket jag har blivit pissed för flera gånger.
Han skrev den när jag och han bråkade, eller jag bråkade väll med alla på ett eller ett annat sätt, jag flyttade från dom, skrek att jag hatade dom. Fast egentligen var det pressen jag var sur på, dom kunde aldrig lämna mig ifred.
Come and rescue me
I’m burning can’t you see
Come and rescue me
Only you can set me free
Han sa till mig då att alla orden var sanna, jag blev sjukt rörd och bestämde mig för att tro honom. Och flyttade tillbaka. Vilket jag nu är väldigt glad för.
Utan att ha dom fyra i mitt liv vet jag inte hur jag hade klarat mig. Fast utan Sessan hade det nog inte heller funkat.
Jag satte igång att städa, det såg ut som ett rent helvete i vårt rum.
Jag bäddade sängen, dammsög och plockade upp alla kläder som låg på golvet.
Blev nöjd med resultatet. Jag tog min laptop och loggade in på facebook.
- Herre jisses! 357 vänner förfrågningar och över 300 mejl.
Folk vet verkligen om vem jag är. Jag kollade igenom mejlen. 95 % av dom var frågor om jag verkligen var "Tokio Hotel Maja", och 3 % var skit från folk som var avensjuka.
Resten var skräp. Så otroligt irriterande.
Jag gick in på lokal tidningens hemsida.
Jag bläddrade ner och kollade på nöje om det stod något intressant om någon kändis.
Huvudrubriken fick mig i chock.
- GEORG! Skrek jag!
Jag hörde steg från köket och hela Tokio Hotel och Sessan kom instörtande i rummet.
Georg:
- Kan någon av er förklara det här? För om ni kan det kan jag säga på en gång att jag kommer kasta ut er med huvudet först genom det fönstret sa hon och pekade på ett fönster.
Hon vände på laptopen.
"Maja Sjöberg är gravid" under rubriken stod det: "Hemlig källa" "Vi kan tyvärr inte bekräfta misstankarna, men det mesta pekar på att Maja Sjöberg, känd som Georg Listings flickvän, är gravid"
Jag fick inte fram några ord, ilskan bara kokade. Hur fan kunde dom veta?
- Shit hur fan kan dom veta? Toms chockade röst hördes bakom mig.
- Ingen aning, men jag svär, jag kommer döda den som tjallade. Sa Felicia ilsket.
- Ok hur kunde det här ha gått till? Sa Gustav. Vilka har du sagt till? Sa han.
- Er fem, Era föräldrar och.. Gustavs syrra. Sa hon efter en stunds tänkande.
- Är du säker på att det inte sa det till någon mer? Ingen av dom har tjallat, Sa jag säkert.
- Jo.. Doktorn och Denise.
- Denise! Denise!, Den idioten! Jag ska stycka henne, skrek Bill.
- Vänta hur kan vi vara så säkra på att det var hon? Sa Sessan som hade varit tyst fram tills nu.
- Doktorn kan förlora sitt jobb om han tjallar. Sa Maja och kollade upp, hon hade tårar i ögonen.
Jag gick fram och kramade henne.
- Men dom var ju ändå tvungna att få reda på det förr eller senare? Sa Tom.
- Ja men inte så här snart. Sa jag till honom.
- Asså jag drar till sjukan, jag ska döda henne, Skrek Bill och var halvvägs ute i hallen innan någon hann stoppa honom.
Dörren smällde igen och han var borta.
- Jaha då är det väll bara att vänta och se, sa Maja.
- Ja, värre saker får man stå ut med, sa jag och satte sig brevid henne.
Hon böjde sig fram och pussade mig på munnen.
- Men nu när vi ändå snackar om graviditeten, vad ska dom heta? Sa Sessan och låssades vara intresserad, det var otroligt gulligt av henne att försöka men jag såg att hon brydde sig mer om smutsen under min tånagel än om vad våra ungar skulle heta.
- Tomilina om det är en tjej. Sa Tom och började hoppa runt.
- Ehm.. nej tack, men jag skulle fråga om flumbarn och Gustav kan gå ut? Sa Maja.
- Ok, kom Tom. Gustav tog tag i Toms oversize t-shirt och drog med han ut.
- Jo du.. Jag har funderat lite. Sa hon, du får stoppa mig om du tycker att det är en dum idé. Började hon.
- Ok, tell me.
- Jag tänkte att.. Gustav kanske ska få välja ett namn, så får Tom och Bill vara gudfadrar och sen måste vi hitta en gudmor också och det tänkte jag kunde vara Sessan. Sa hon.
- Gud vad smart du är! Utbrast jag och kysste henne. Där är tjejen jag blev tillsammans med. Fortsatte jag.
- Haha, hon skrattade. Liksom Gustav har alltid ställt upp för oss och aldrig krävt något.
- Ja det är sant. Svarade jag.
- Hallå? Ingen har frågat mig om jag vill vara gudmor. Sa Sessan.
- Nej jag vet, och vet du? Jag bryr mig inte, för du är min bästa vän. Sa Maja och hon flinade.
Vi satt och snackade om allt och inget i typ 20 minuter innan någon kom instormande i dörren, mot vårt rum utan att ens ta av sig skorna.
Bill visade sig i dörröppningen.
- Dom ’pust’ har låtit henne åka hem ’flås’. Han försökte andfått att få ut orden.
- Men frågade du inte vart hon bodde eller något? Sa Maja.
- Nej dom vägrar ge ut sån information, flåsade han.
Hur kom jag hit? Jag har faktiskt inte en blekaste aning.
Jag har ett svagt minne av att jag träffade någon som jag inte gillade. Och att jag ramlade, mer kommer jag inte ihåg. Och vad jag gör i Tyskland har jag inte heller någon aning om. Doktorn sa att det var chocken så vi får hoppas på det.
Dörren öppnades, det var säkert den ur jobbiga doktorn som kommer med fler otroligt jobbiga frågor.
Men nej, det var inte han, det var en kille med solbrillor och en mössa nerdragen över håret.
- Tja Denise! Sa han och tog av sig brillorna.
Minnena kom tillbaka, hur jag hade vaknat tidigt och gått ut på promenad krockat med någon. Sången. Den trevliga människan. Bill.
- Vad gör du här? Sa jag skitsurt.
- Ja du ramlade, jag ringde ambulansen och så kom vi hit.
Jag vet att jag hatade honom, men jag kände ändå en liten glädje i mig, trots att jag betett mig asshole så ringde han ambulansen. Men eftersom han var mitt hatobjekt numer ett så kunde jag inte känna så.
Så jag bestämde mig för att ignorera, men han satt envist kvar, jag satte på tvn, han vred på stolen och kollade med mig, efter någon timme klarade jag det inte längre.
- Tänkte att vi kanske kunde reda upp den här skiten. Jag hade en jävligt trevlig stund innan du såg mig.
- Kanske jag också hade, men det spelar ingen roll. Du är Bill Kaulitz. Jag HATAR Bill Kaulitz!
- Och får jag fråga varför du hatar den här Bill Kaulitz så mycket?
- För att du ser ut som en tjej, du sjunger i stort sätt som en tjej och du klär dig bögigt.
- Jag klär mig inte bögigt.
- Jo det gör du faktiskt.
- Men ok då, lite bögigt då, men jag gillar det, och många andra gör det också, sa han och skrattade.
- Skratta inte! Jag skrattar inte med Bill Kaulitz, sa jag.
- Ok, då är jag väll inte Bill Kaulitz då. Då är jag Erik Didriksson. Japp jag är Erik Didriksson.
- Jahapp, trevligt för dig då. Sa jag.
- Men kom igen! Var inte så sur.
- Vadå inte sur? Jag hatar dig, jag hatar din äckliga bror och jag hatar dom andra två, vad dom nu heter.
Fan tänkte jag, varför sa jag det där? Jag vill inte att han ska hata mig jag vill bara att han inte ska vara Bill Kaulitz.
- Hata är ett starkt ord. Sa han kort.
- Jag vet! Men jag är inte precis Tokio Hotels största fan, sa jag.
- Tack har märkt det.
- Men alla är värda en andra chans, handlar både om dig och mig just nu.
- M kanske det, sa han och kollade mig i ögonen.
Jag sträckte ut armarna, han böjde sig fram och kramade mig.
- Ok nu tycker jag att vi börjar om från början. Sa han.
- Japp! Jag är Denise Andersson, jag sträckte fram handen.
- Jag är Bill Kaulitz, han tog min hand. Du.. min kompis är svenska, du är det också va?
- A svarade jag.
- Ok vänta jag ska hämta henne.
- A gör så.
Han försvann. Jag kunde inte förstå det. Jag har varit i tyskland en dag, jag stöter på mitt största hatobjekt, hamnar på sjukhus och blir sams med han. En på miljonen.
- Heej! Sa hon på flytande svenska.
- Tja, svarade jag. Hon böjde sig ner och kramade mig, jag kände att hennes mage var större än jag väntat mig.
- Du får jag fråga en sak? Sa jag.
- A visst, vad som helst för svenskar, hon blinkade till.
- Lova att inte hata mig om jag har fel, men.. är du gravid?
Hon brast ut i skratt.
- Jorå! Jag åt inte för mycket frukost.
- Men?.. Du är ju Maja? Sa jag och kollade på henne, jag vet inte hur många gånger jag har sett henne i tidningar.
- Haha japp så du känner igen mig?
- Men då måste ju ungen vara..
- Georgs? Ja det är klart. Sa hon och skrattade.
- Men pressen, hur fan har ni klarat er undan den?
- Jag vet inte men på nått sätt har vi klarat oss undan det. Men du får lova att inte säga!
- A, jag lovar. Jag lovade faktiskt även om jag brukade ha svårt att hålla hemligheter så kan den här förändra någons liv om jag berättade, jag var tvungen att hålla.
Jag kollade mig runt, väggarna var exakt samma färg som den otroligt äckliga klänningen jag hade på mig, helt kritvit.
Usch jag hatar vit, eller det kan väll vara snyggt tillsammans med svart, men ensam, usch.
Dörren öppnades och den otroligt jobbiga doktorn klev in genom dörren.
- Jag måste tyvärr meddela att besökstiden är slut och att ni måste gå, sa han och kollade menande på Maja.
- Ok, skit också men krya på dig. Vi kommer tillbaka imorgon.
- Ja gör så, sa jag och hon försvann i dörren.
- Besöks tiden var slut, sa jag. Men jag sa att vi skulle komma hit imorgon.
- Okej då var det fixat ska vi dra hem eller? Klockan är faktiskt två och jag har inte ätit något, klämde Tom fram.
- Jag och Georg stannar här, vi har tid om en halvtimme för sån där kontroll.
- Ok men vill ni att vi ska stanna eller ska vi åka hem? Frågade Gustav, han var alltid så gullig och brydde sig alltid om vad andra tyckte.
- Ni kan dra hem, vi kan behöva lite tid för oss själva, sa Georg.
Shit den människan ser rakt igenom mig, det var exakt det som jag tänkte säga.
- Men lycka till då. Tom gick fram och kramade mig och gjorde någon slagas töntig high five med Georg.
- När ska killar lära sig att kramas? Det är så mycket mysigare, sa jag och skrattade.
- Ursäkta? Jag och Bill kramas ju. sa Tom med tjejröst.
- Ja men jag menar med folk som dom inte är släkt med.
- Usch, det är bögigt. Sa Bill.
- Men du är ju enligt tjejen här inne en bög så det spelar väll ingen roll? Sa jag och skrattade lite mer.
- Skit samma, muttrade Bill.
- Hejdå! Sa jag och kramade Gustav, Sessan och Bill.
- Lycka till sa dom i mun på varandra innan vi gick åt olika håll.
Jag och Georg var nog lite for nervösa för att prata.
Tänk om något var fel. Jag rabblade upp alla dåliga saker i huvudet. Men efter en stund så stoppade jag mig själv. Jag blev alldeles för nervös.
Vi hittade väntrummet som vi skulle vara i. Efter en kvart ungefär, som kändes som en evighet så ropade dom tillslut "Maja Sjöberg". Jag tog Georgs hand och gick in.
Jag kan erkänna att jag inte hängde med i vad som hände men tillslut så låg jag i den där otroligt fula stolen med nått äckligt kladd på magen. Usch vad obehagligt.
- Nu ska vi se så att allt ser bra ut med den lille. Har ni tänkt ut något namn än? Jag tror att hon mest frågade det där för att vara trevlig.
- Nej, eller jag vill jätte gärna att om det bli en kille ska den heta Oliver, men jag vet inte om Georg vill ha det.
- Men Oliver är väll fint? Sa hon samtidigt som hon kollade på skärmen.
- Ja men jag vet inte riktigt svarade Georg.
- Nu har jag hittat bebisen, sa hon och pekade på skärmen. Där är huvudet och där ser ni delar av armen.
- Kolla Georg, sa jag och kramade hans hand.
- Nejmen, sa hon och avbröt sig.
- Vad? Jag blev sjukt orolig.
- Jag ser två huvuden. Sa hon och visade med pek- och långfingret vart dom var.
- Och det betyder? I vanliga fall hade jag kunnat klura ut det, men jag var alldeles för stressad.
- Ni ska få tvillingar. Sa hon med ett leende på läpparna.
- Va? Georg var helt chockad och jag fick inte fram ett ord.
- Tvillingar? Ska vi få en Bill och en Tom? Herre jisses! Hur ska vi orka? Sa jag och kollade på Georg.
- Vi fixar det, men jag har alltid tyckt synd om Simone. Sa Georg med stora ögon på skrärmen.
Efter fem minuter till och lite information och lite sånt så fick vi gå.
- Jag ringer Gustav han får hämta oss.
Han drog upp telefonen och snackade lite.
- Han är här om tio. Sa han.
- Men Georg, Tvillingar? Hur ska vi orka?
- Jag vet inte faktiskt.
Efter tio minuter så kom Gustavs Porsche inkörande på parkeringsplatsen. Jag hoppade in i mitten sätet där bak och Georg hoppade in fram. Sessan satt också i bilen.
- Jaha hur gick det då? Frågade Gustav.
- Ska vi berätta för dom? Georg kollade på mig.
- Ja, jag gör det, sa jag. Men ni får lova att inte säga till Bill och Tom, jag vill säga själv.
- Ok, säg nu. Gustav försökte pressa ur orden.
- Vi ska få tvillingar, Bilen krängde till lite.
- Vad sa du? Sa han chockat.
- Vi ska få en mini Bill och mini Tom, gulligt va?
- Bill och Tom kommer springa runt världen och berätta det för alla. Skrattade Gustav.
- Haha, jag vet. Men det svåra kommer bli att välja gud föräldrar, jag vill ha en tjej och en kille. Men jag kan inte välj mellan er tre som gudfar, sa jag oroligt.
- Oroa dig inte för det, jag klarar mig om du inte väljer mig, sa Gustav med hans charmiga leende som kan charma hela världen. Ifall inte jag hade varit tillsammans med Georg kan jag säga på en gång att jag hade fallit för det där leendet.
- Tack man kan alltid lite på dig. Sa jag och pussade han på kinden.
- Lugnt sa han. Sessan satt bara och stirrade på mig.
Väl uppe i lägenheten så hann jag inte ens ta av mig skorna innan Bill och Tom var över mig med frågor.
- Ta’t lugnt, jag säger när jag har kommit in.
Båda lugnade sig lite grann. Jag, Sessan och tvillingarna gick in i vardagsrummet.
- Jag och Gustav är i köket om ni vill ha oss. Ropade Georg.
Jag sket i att svara han visste att jag hade hört.
- Ok, nu har jag väldigt viktiga nyheter.
- Berätta, Bills ögon var större än jag någonsin sett dom.
Jag tog ett djupt andetag och väntade på den glada stormen.
- Vi ska få tvillingar, sa jag och pustade ut. Deras miner var obeskrivliga, Hakorna var nere i golvet men man såg ändå att dom var glada.
- Vänta, Sa du tvillingar? Två stycken? Som är födda på samma dag? Som jag och Bill?, klämde Tom fram.
- Grattis Tom, du kom på det. Sa jag.
- Men herre gud! Bill var första att reagera, han ställde sig upp och sprang runt soffbordet och kramade mig. Tom var inte långt efter.
- Grattis gumman! Sa båda i mun på varandra.
- Tack, men hur ska jag orka? Jag har svårt att förstå hur Simone klarade av er två.
- Du fixar det, du är en tuff brud i lyxförpackning! Sa Tom och alla skrattade.
- Men nu ska jag vara osocial och fixa lite på rummet och grejer.
- Ok gör så. Sa Tom och kramade mig en sista gång innan jag började gå mott mitt och Georgs rum som låg längst bort. Jag hörde att Sessan, Bill och Tom gick ut i köket.
- Fy fan som det ser ut här inne, sa jag till mig själv när jag gick in i rummet.
Jag slog på stereon och bläddrade några låtar tills jag hittade den jag ville lyssna på.
This used to be our secret.
Now I’m here alone.
Can’t help but read our names on the wall and wash them of the stone
Jag kunde inte hjälpa att tänka på tiden då Bill skrev den här låten till mig. Jaja jag vet, det är inte bara han som skrev den blablabla. Men det är egentligen bara skitsnack. Dom får inte lov att skicka ut låtarna om inte några andra också får kredit, vilket jag har blivit pissed för flera gånger.
Han skrev den när jag och han bråkade, eller jag bråkade väll med alla på ett eller ett annat sätt, jag flyttade från dom, skrek att jag hatade dom. Fast egentligen var det pressen jag var sur på, dom kunde aldrig lämna mig ifred.
Come and rescue me
I’m burning can’t you see
Come and rescue me
Only you can set me free
Han sa till mig då att alla orden var sanna, jag blev sjukt rörd och bestämde mig för att tro honom. Och flyttade tillbaka. Vilket jag nu är väldigt glad för.
Utan att ha dom fyra i mitt liv vet jag inte hur jag hade klarat mig. Fast utan Sessan hade det nog inte heller funkat.
Jag satte igång att städa, det såg ut som ett rent helvete i vårt rum.
Jag bäddade sängen, dammsög och plockade upp alla kläder som låg på golvet.
Blev nöjd med resultatet. Jag tog min laptop och loggade in på facebook.
- Herre jisses! 357 vänner förfrågningar och över 300 mejl.
Folk vet verkligen om vem jag är. Jag kollade igenom mejlen. 95 % av dom var frågor om jag verkligen var "Tokio Hotel Maja", och 3 % var skit från folk som var avensjuka.
Resten var skräp. Så otroligt irriterande.
Jag gick in på lokal tidningens hemsida.
Jag bläddrade ner och kollade på nöje om det stod något intressant om någon kändis.
Huvudrubriken fick mig i chock.
- GEORG! Skrek jag!
Jag hörde steg från köket och hela Tokio Hotel och Sessan kom instörtande i rummet.
Georg:
- Kan någon av er förklara det här? För om ni kan det kan jag säga på en gång att jag kommer kasta ut er med huvudet först genom det fönstret sa hon och pekade på ett fönster.
Hon vände på laptopen.
"Maja Sjöberg är gravid" under rubriken stod det: "Hemlig källa" "Vi kan tyvärr inte bekräfta misstankarna, men det mesta pekar på att Maja Sjöberg, känd som Georg Listings flickvän, är gravid"
Jag fick inte fram några ord, ilskan bara kokade. Hur fan kunde dom veta?
- Shit hur fan kan dom veta? Toms chockade röst hördes bakom mig.
- Ingen aning, men jag svär, jag kommer döda den som tjallade. Sa Felicia ilsket.
- Ok hur kunde det här ha gått till? Sa Gustav. Vilka har du sagt till? Sa han.
- Er fem, Era föräldrar och.. Gustavs syrra. Sa hon efter en stunds tänkande.
- Är du säker på att det inte sa det till någon mer? Ingen av dom har tjallat, Sa jag säkert.
- Jo.. Doktorn och Denise.
- Denise! Denise!, Den idioten! Jag ska stycka henne, skrek Bill.
- Vänta hur kan vi vara så säkra på att det var hon? Sa Sessan som hade varit tyst fram tills nu.
- Doktorn kan förlora sitt jobb om han tjallar. Sa Maja och kollade upp, hon hade tårar i ögonen.
Jag gick fram och kramade henne.
- Men dom var ju ändå tvungna att få reda på det förr eller senare? Sa Tom.
- Ja men inte så här snart. Sa jag till honom.
- Asså jag drar till sjukan, jag ska döda henne, Skrek Bill och var halvvägs ute i hallen innan någon hann stoppa honom.
Dörren smällde igen och han var borta.
- Jaha då är det väll bara att vänta och se, sa Maja.
- Ja, värre saker får man stå ut med, sa jag och satte sig brevid henne.
Hon böjde sig fram och pussade mig på munnen.
- Men nu när vi ändå snackar om graviditeten, vad ska dom heta? Sa Sessan och låssades vara intresserad, det var otroligt gulligt av henne att försöka men jag såg att hon brydde sig mer om smutsen under min tånagel än om vad våra ungar skulle heta.
- Tomilina om det är en tjej. Sa Tom och började hoppa runt.
- Ehm.. nej tack, men jag skulle fråga om flumbarn och Gustav kan gå ut? Sa Maja.
- Ok, kom Tom. Gustav tog tag i Toms oversize t-shirt och drog med han ut.
- Jo du.. Jag har funderat lite. Sa hon, du får stoppa mig om du tycker att det är en dum idé. Började hon.
- Ok, tell me.
- Jag tänkte att.. Gustav kanske ska få välja ett namn, så får Tom och Bill vara gudfadrar och sen måste vi hitta en gudmor också och det tänkte jag kunde vara Sessan. Sa hon.
- Gud vad smart du är! Utbrast jag och kysste henne. Där är tjejen jag blev tillsammans med. Fortsatte jag.
- Haha, hon skrattade. Liksom Gustav har alltid ställt upp för oss och aldrig krävt något.
- Ja det är sant. Svarade jag.
Vi satt och snackade om allt och inget i typ 20 minuter innan någon kom instormande i dörren, mot vårt rum utan att ens ta av sig skorna.
Bill visade sig i dörröppningen.
- Dom ’pust’ har låtit henne åka hem ’flås’. Han försökte andfått att få ut orden.
- Men frågade du inte vart hon bodde eller något? Sa Maja.
- Nej dom vägrar ge ut sån information, flåsade han.