Monday 4 March 2013 photo 2/5
![]() ![]() ![]() |
Läs inte den översta texten om du blir triggad av att läsa om någon annans självskadebeteende
Mitt självskadebeteende startade för väldigt länge sedan. Redan som sexåring nöp mig själv på armarna innan jag skulle sova för att jag kände att smärtan hjälpte mig att hantera mina känslor.
Jag visste inte vad ett självskadebeteende var och jag hade ingen aning om vad psykisk ohälsa var. Det jag visste var att jag mådde dåligt och att smärtan kunde distrahera mig och ge mig en liten liten stund av lättnad.
Det började med små saker som man gjorde instinktivt som till exempel knyta händerna hårt så naglarna skar in i handflatorna. Tror att många kan känna igen sig i att när man är rädd när man kollar på en skräckfilm så knyter man händerna eller håller hårt i sina egna armar . Det sker utan att man egentligen är medveten om det. Men på något sätt blev jag medveten om att jag gjorde detta när jag var ledsen, arg, rädd eller stressad. Det var då jag lärde jag mig att smärtan gjorde att jag fick lite kontroll över min ångest. Under många år växte både min ångest och mitt destruktiva beteende. När jag va runt 13 år började jag sticka mig med nålar, riva mig med nagelsaxar, glasbitar, konservburkslock och andra vassa saker. När jag var runt 15 år hade jag hela kroppen täckt av rispor och jag hade också lärt mig mer effektiva sätt att självskada. Min ångest växte genom åren och mer självskador "behövde jag" för att orka med. Så genom åren blev risporna till sår som blev till djupare sår och sedan ännu djupare. Självskadandet blev min flykt.
Jag flydde från mina känslor för jag hade ju aldrig fått lära mig hur jag skulle hantera känslorna. Min psykiska ohälsa startade så tidigt i livet att det var omöjligt för mig att förstå vad som på gick. Som sexåring förstår man inte vad det är man håller på med jag visste inte vad självskadandet var eller hur det skulle påverka mitt liv och vad det slutligen skulle leda till.
Som femtonåring var jag så fast i beteendet att jag inte kunde ta mig ur det. Jag var rädd för att sluta för jag hade ju ingen annan "säkerhet". När jag var runt 14-15 år började jag använda sex som ett sätt att självskada. Jag avskydde mig själv, äcklades av min kropp. Lät mig utnyttjas gång på gång. Ville dem ha mig så kunde dem få ta mig. Det blev en ond cirkel av mer självhat och mer "självskade-sex"
Detta är väldigt svårt för mig att prata om. Sex ska ju vara nått fint och bra. Men för mig var det inte så.
Jag försatte mig i dåliga situationer. Som tur var så tog jag mig ur sex självskadandet rätt fort. Men ärren i min själ efter allt som jag gick igenom under den perioden kommer aldrig att lämna mig.
När jag blev sjukskriven bestämde jag mig för att nu ska jag kämpa för att bli av med mitt självskadebeteende. Det har nu gått flera år och jag kan nästan kalla mig fri. Jag har haft ett par återfall och tankarna finns där fortfarande. Mina armar har nu ärr istället för sår. Det är cirka 2 år sedan jag senast skar mig på armarna.
I efterhand har jag lärt mig mer om vad ett självskadebeteende verkligen är. Det är ett missbruk. Man blir beroende av de ämnen som kroppen frisätter när man självskadar och man blir beroende av den känslan det kan ge. Även själva handlingen kan bli till en ritual man känner sig tvingad till att göra för att må bra.
Det kan finnas flera olika orsaker till att man skär sig, många gånger finns ångestproblematik i botten.
Det är inte ovanligt att skärningar också är kopplade till en ätstörningsproblematik , depression eller att man upplever sig ha svårt att hantera omvärldens påfrestningar.
När människor skadar sig, känner de först smärtan, som är en signal till kroppen att försöka att stoppa orsaken till smärtan. Men på stenåldern kunde det vara viktigt för överlevnaden att man fortsatte att kämpa eller fly för att sätta sig i säkerhet. Därför frisätts morfinliknande substanser i kroppen, när vi gör illa oss. Dessa verkar på belöningscentrum i hjärnan och undertrycker obehagskänslor på samma sätt som narkotika.
Det är samma sak som inträffar, när man skär sig själv. Man påverkar belöningscentrum i hjärnan och mår bättre en stund. Man kommer ifrån den trista verkligheten och de outhärdliga känslorna och flyr in i en behagligare känslovärld.
Att självskadebetendet skulle vara en nymodighet eller gälla enbart oss människor som många tror stämmer inte. Redan från antiken finns beskrivningar av unga människor som gör sig själva illa, men först på 1930-talet beskrevs fenomenet som ett medicinskt problem. Självskadebetende har hittats hos svårt stressade djur. Till exempel
Det finns fåglar som rycker loss sina fjädrar och apor som biter sig själva. Det finns också hundar eller katter som slickar sig extremt mycket på ett litet område av kroppen (ofta benet) så att pälsen försvinner och skinnet blir rött och inflammerat.
I efterhand har jag lärt mig mer om vad ett självskadebeteende verkligen är. Det är ett missbruk. Man blir beroende av de ämnen som kroppen frisätter när man självskadar och man blir beroende av den känslan det kan ge. Även själva handlingen kan bli till en ritual man känner sig tvingad till att göra för att må bra.
Det kan finnas flera olika orsaker till att man skär sig, många gånger finns ångestproblematik i botten.
Det är inte ovanligt att skärningar också är kopplade till en ätstörningsproblematik , depression eller att man upplever sig ha svårt att hantera omvärldens påfrestningar.
När människor skadar sig, känner de först smärtan, som är en signal till kroppen att försöka att stoppa orsaken till smärtan. Men på stenåldern kunde det vara viktigt för överlevnaden att man fortsatte att kämpa eller fly för att sätta sig i säkerhet. Därför frisätts morfinliknande substanser i kroppen, när vi gör illa oss. Dessa verkar på belöningscentrum i hjärnan och undertrycker obehagskänslor på samma sätt som narkotika.
Det är samma sak som inträffar, när man skär sig själv. Man påverkar belöningscentrum i hjärnan och mår bättre en stund. Man kommer ifrån den trista verkligheten och de outhärdliga känslorna och flyr in i en behagligare känslovärld.
Att självskadebetendet skulle vara en nymodighet eller gälla enbart oss människor som många tror stämmer inte. Redan från antiken finns beskrivningar av unga människor som gör sig själva illa, men först på 1930-talet beskrevs fenomenet som ett medicinskt problem. Självskadebetende har hittats hos svårt stressade djur. Till exempel
Det finns fåglar som rycker loss sina fjädrar och apor som biter sig själva. Det finns också hundar eller katter som slickar sig extremt mycket på ett litet område av kroppen (ofta benet) så att pälsen försvinner och skinnet blir rött och inflammerat.
Annons
Ida Thunman
Mon 4 Mar 2013 22:42
Åh, jag är helt mållös. Du är så otroligt stark. Vet du vad du just gjorde? Du inspirerade och motiverade mig till att sluta skära. Du är en förebild för mig och många andra med självskadebeteende!
![](http://cdn07.dayviews.com/114/_u6/_u7/_u7/_u4/_u8/u677480/1447758248_m_1.jpg)
Disturbed-Angel
Mon 4 Mar 2013 23:00
Tack så mycket. Blir väldigt glad när jag hör att du fått inspiration och motivation till att sluta självskada.
❤Amanda❤
Mon 4 Mar 2013 16:08
Åh Gud!!
Verkligen starkt av dig att fortsätta att kämpa och inte ge upp.
Min nya förebild!!
Verkligen starkt av dig att fortsätta att kämpa och inte ge upp.
Min nya förebild!!
![](http://cdn07.dayviews.com/114/_u6/_u7/_u7/_u4/_u8/u677480/1447758248_m_1.jpg)
Disturbed-Angel
Mon 4 Mar 2013 16:39
Tack :)
På något sett så har man nog mer kraft än vad man tror. Det går att kämpa otroligt mycket.
På något sett så har man nog mer kraft än vad man tror. Det går att kämpa otroligt mycket.
Åh. Vet inte ens vad jag ska skriva, men du är verkligen en toppen förebild. Så sjukt starkt att du delar med dig utav dina händelser,
![](http://cdn08.dayviews.com/111/_u2/_u1/_u9/_u2/_u6/_u8/u2192681/1383567678_m_1.jpg)
Samma här, man förstod inte varför och man kände sig ensam. Det är ju inte förren efter ett långt tag man faktiskt förstår allvaret och att man inte är ensam. :3
![](http://cdn07.dayviews.com/114/_u6/_u7/_u7/_u4/_u8/u677480/1447758248_m_1.jpg)
Disturbed-Angel
Mon 4 Mar 2013 20:29
Precis. Det är väldigt hemskt att känna sig ensam. Det är tur att internet finns så att man kan träffa folk med liknande problem, få veta att man inte är ensam och att det finns hjälp att få och att saker kan bli bättre
14 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/angestgruppen/513239294/