Sunday 1 September 2013 photo 4/4
![]() ![]() ![]() |
anxiety.
Hej. Detta är min första bild i denna grupp,tänker inte dra mitt mående just nu men jag har en sak jag tänker på ständigt.
Hur kan man sakna sin ångest och depression?
Hur kan man sakna någonting som verkligen förstör en?
Det blir en sådan stor del av sig själv,och av sitt liv att man saknar det.
Det är som en slags vrickad trygghet.
Även om man hatar sig själv,kan man inte ärligt hata Det.
Inte jag iallfall.
Jag försökte bli av med Det för ett tag sedan,men jag fickk istället någon slags seperationsångest så det gick inte alls.
Jag gav upp och lät Det krypa tillbaka.
Varför vet jag inte.
Kommer troligtvis inte få svar heller.
Är det bara jag som känner såhär?
Annons
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
Anonymous
Tue 3 Sep 2013 21:52
Trodde helt ärligt att jag var helt ensam om det. Skönt att höra att folk förstår!
mathildaXDD
Tue 3 Sep 2013 18:54
är man van med ångest kan det kännas skrämmande när man sen inte har ångest, för man är inte van, man vet då inte hur man ska göra eller handskas mrf någonting för de är man inte van vid
Lovisa
Mon 2 Sep 2013 19:16
Tror dem flesta "av oss" känner så. Liksom man hatar det, men man är trygg med det. Liksom, jag mår lite bättre nu, men jag saknar tiden när jag var på botten. Det är som det har hjärntvättat mej.
NoneOfTheAbove
Mon 2 Sep 2013 14:53
För att du har gjort depressionen och ångesten till din identitet. Det är inget onormalt. Precis som att göra det man äger till sin identitet.
Theleet
Mon 2 Sep 2013 09:24
Det är för att du inte har vant dig vid alternativet. Alternativet är ett lugn. Det känns BRA att känna att man är bättre än andra. Det känns BRA att vara arg när man har rätt. Det känns BRA att ha en liten historia om vem man är och vad man gjort. Till en början iallafall. Tills du inser att det inte är mer än så. Tills du slutar med historian och inser att du faktiskt lever. Detta är varför du inte vill gå över till andra alternativet som känns tomt till en början. Bättre att känna sig lite levande än att känna sig helt död. Det som först känns tomt har dock 10x mer liv än det första alternativet.
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
Anonymous
Sun 1 Sep 2013 23:33
jag hade ångest förut och när jag märkte att den var bort så mådde jag sämre av de eftersom jag hade blivit van att ha ångest och må dåligt på de sättet.
Soxxi '
Sun 1 Sep 2013 22:27
Jag brukar undra om jag verkligen vill bli frisk. Ångesten har ju blivit min trygghet, den finns ju alltid där? Den påminner ju mig om att jag faktiskt lever? Och den har ju blivit en jävla stor del av mitt liv.
För ett tag sen låg jag och grät här hemma och jag skrek till mamma att jag inte ville ha hjälp. Varje gång min psykolog frågar om jag verkligen vill ha hjälp så rycker jag bara på axlarna, för jag vet inte om jag vill det. Jag är så rädd för att bli så ensam då, tror jag. Eller jag vet inte... Jag vinte. Min ångest är min trygghet ju
För ett tag sen låg jag och grät här hemma och jag skrek till mamma att jag inte ville ha hjälp. Varje gång min psykolog frågar om jag verkligen vill ha hjälp så rycker jag bara på axlarna, för jag vet inte om jag vill det. Jag är så rädd för att bli så ensam då, tror jag. Eller jag vet inte... Jag vinte. Min ångest är min trygghet ju
Elin Ek
Sun 1 Sep 2013 21:54
Jag kände så också, och känner det fortfarande ibland. Jag tror att jag känner så för att jag varit sjuk så länge, jag har vuxit upp med det, levt med det. Det har alltid funnits där, som du säger, det blir en trygghet. Man vet hur det livet är och man vet hur man ter sig. När man närmar sig ett gott mående blir det otäckt, man vet inte längre hur livet kommer se ut och hur man ska te sig. Det blir som att kastas ut i vuxenlivet som femåring. Det var så jag kände i alla fall. Och det känns fortfarande ibland. Då och då får jag tanken att det skulle vara skönt att falla tillbaka, för det livet kan jag.
14 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/angestgruppen/515925474/