Thursday 13 March 2008 photo 1/1
![]() ![]() ![]() |
Varje gång jag faller ner känns som en evighet innan jag reser mig upp. Jag försöker komma ihåg hur snabbt allting kan gå, jag försöker känna mig lugn. Går omkring, ingenting känns som jag vill det ska. Hoppas att det inte märks. Det är alltid samma sak innan jag kommer tillbaks, allting upprepar sig. Men plötsligt faller allt på plats. När allting som händer badar i ljus, när dagarna vänder och natten släcks ut, när skuggorna skingras är jag starkare än förut. Alla känner likadant och kommer ingenstans. men ingen säger någonting. Varför är det alltid tyst när ord behövs som mest?
Annons
Directlink:
http://dayviews.com/burklesk/179086745/