Thursday 30 August 2012 photo 3/3
![]() ![]() ![]() |
Hur ska man veta om det man gör är fel, eller inte uppskattas om ingen säger till? Om ingen upplyser mig, ber mig sluta utan låtsas som ingenting men fortsätter irritera sig på mig. Hur ska jag veta det? Jag kan inte veta det, kan inte läsa deras tankar, kan inte förstå vad de tycker och tänker om de ingenting säger.
Jag vill inte att folk ska fortsätta irritera sig på mig, sluta prata med mig, undvika mig, göra allt som står i dess makt för att slippa undan mig och de som gör de irriterade och sura. Istället för att säga ifrån, be mig sluta och ändra mitt betende.
Jag kan ändra på mig, bara ni säger till. Jag vill kunna umgås med er, jag vill inte känna mig utanför, känna att ingen pratar med mig och att jag känner mig överflödig.
Jag slår vad om att ingen av de ens skulle märka om jag inte kom till skolan en dag, inte skulle bry sig om jag skulle dö. De skulle inte ens komma på min begravning, inte vara ledsna. De skulle tycka att de är skönt att få slippa mig, slippa höra min röst, slippa irritera sig på mig, slippa springa iväg från mig.
De skulle tycka det var bra. Bra att jag dog, skulle säker hjälpa mig med den biten. Utan problem.
Det är nu jag början inse att de inte är några bra vänner, inte värda att umgås med. Att jag borde strunta i dem, hitta andra vänner som inte är så självupptagna och falska utan personer som faktiskt är med mig för den jag är, inte för vilka vänner jag har.
Jag känner mig lurad, bortgjord, förnedrad. Men mest utav allt känner jag skuld, en skuld för att jag låtit detta ske. Jag skulle genomskådat deras spel från början, borde ha sett personerna bakom masken innan det var försent. Det är det nu. Försent.
Allting är över.
Jag vill inte att folk ska fortsätta irritera sig på mig, sluta prata med mig, undvika mig, göra allt som står i dess makt för att slippa undan mig och de som gör de irriterade och sura. Istället för att säga ifrån, be mig sluta och ändra mitt betende.
Jag kan ändra på mig, bara ni säger till. Jag vill kunna umgås med er, jag vill inte känna mig utanför, känna att ingen pratar med mig och att jag känner mig överflödig.
Jag slår vad om att ingen av de ens skulle märka om jag inte kom till skolan en dag, inte skulle bry sig om jag skulle dö. De skulle inte ens komma på min begravning, inte vara ledsna. De skulle tycka att de är skönt att få slippa mig, slippa höra min röst, slippa irritera sig på mig, slippa springa iväg från mig.
De skulle tycka det var bra. Bra att jag dog, skulle säker hjälpa mig med den biten. Utan problem.
Det är nu jag början inse att de inte är några bra vänner, inte värda att umgås med. Att jag borde strunta i dem, hitta andra vänner som inte är så självupptagna och falska utan personer som faktiskt är med mig för den jag är, inte för vilka vänner jag har.
Jag känner mig lurad, bortgjord, förnedrad. Men mest utav allt känner jag skuld, en skuld för att jag låtit detta ske. Jag skulle genomskådat deras spel från början, borde ha sett personerna bakom masken innan det var försent. Det är det nu. Försent.
Allting är över.
Annons
Camera info
Camera NIKON D3000
Focal length 55 mm
Aperture f/5.6
Shutter 1/160 s
ISO 100
Det bästa du kan göra är att prata ut med dina "vänner". Fråga dem rakt ut varför dem undviker dig!
Det kan ju också vara så natt du inbillar dig att dem irriterar sig på dig? Jag lovar dig att ALLLA kommer märka om du försvan för evigt. Man blir otroligt påverkad av att någon man känner dör. Även om det "bara" är en klasskompis så är det jobbigt att veta att man förlorat den för evigt. Sedan din familj kommer att förändras för evigt. Du inser inte hur mycket ett dödsfall i en familj ändrar. Det är OTROLIGT jobbigt och hemskt fruktansvärt att förlora någon. Det är extremt själviskt att "lösa" sina problem på de sättet. Om du är så upprörd över att inte ha några vänner får du väl försöka skaffa några istället.
Det kan ju också vara så natt du inbillar dig att dem irriterar sig på dig? Jag lovar dig att ALLLA kommer märka om du försvan för evigt. Man blir otroligt påverkad av att någon man känner dör. Även om det "bara" är en klasskompis så är det jobbigt att veta att man förlorat den för evigt. Sedan din familj kommer att förändras för evigt. Du inser inte hur mycket ett dödsfall i en familj ändrar. Det är OTROLIGT jobbigt och hemskt fruktansvärt att förlora någon. Det är extremt själviskt att "lösa" sina problem på de sättet. Om du är så upprörd över att inte ha några vänner får du väl försöka skaffa några istället.
![](http://cdn07.dayviews.com/105/_u3/_u2/_u5/_u1/_u7/_u8/u3251789/1347357577_m_1.jpg)
Erica Seidlitz
Fri 31 Aug 2012 18:26
Jag pratade de med dem idag, och anledningen till att de börjat undvika mig var att jag är för nyfiken. Att jag tydligen lägger mig i och förstör andras samtal...
Hur svårt kan det vara att säga till istället för att ta avstånd.. Jag förstår inte det..
Hur svårt kan det vara att säga till istället för att ta avstånd.. Jag förstår inte det..
![](http://cdn07.dayviews.com/114/_u6/_u7/_u7/_u4/_u8/u677480/1447758248_m_1.jpg)
Ja det är väl så att vi människor (speciallt svenskar) är väldigt konflikträdda. Vi undviker hellre än säger ifrån efter som det kan skapa bråk. Du får säga åt dem att säga ifrån och lova att inte bli arg, ledsen eller upprörd då dom säger ifrån.
![](http://cdn07.dayviews.com/105/_u3/_u2/_u5/_u1/_u7/_u8/u3251789/1347357577_m_1.jpg)
Erica Seidlitz
Sat 1 Sep 2012 00:09
ja, det är nog så. Sa det till dem men vet inte om det kommer hjälpa.
Egentlige borde jag byta vänner, men vet inte om jag kan, har svårt att umgås och lära mig tycka om nya personer...
Får panik, skakar och vet inte hur jag ska bete mig eller vad jag säger, och då är det inte lätt att lära känna personer på ett vettigt sätt...
Egentlige borde jag byta vänner, men vet inte om jag kan, har svårt att umgås och lära mig tycka om nya personer...
Får panik, skakar och vet inte hur jag ska bete mig eller vad jag säger, och då är det inte lätt att lära känna personer på ett vettigt sätt...
8 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/gemensksgruppen/509126019/