Tuesday 16 October 2012 photo 3/4
![]() ![]() ![]() |
2004-01-08 till 2012-!0-12 ♥
Sov så gott älskade hund ! <3
Jag är fortfarande väldigt ledsen men här är vad som hände:
Det var såhär att i onsdags så såg Hilda, vår hund konsig ut i ögonen, hon var inte alls sig själv så när pappa kom hem från jobbet stack de direkt till veterinären. De ville att en riktig ögonläkare skulle kolla på henne, men de trodde att hon var blind, på båda ögonen.
I torsdags fick pappa åka till ljungby för att kolla henne, hon hade jättehögt ttryck i båda ögonen. Trycket ska normalt ligga på runt 15, men hennes låg på runt 50, så hon hade jätteont! Dock var hon bara helt blind i ena ögat, hon såg lite med det andra ögat, dock inte bra. Hon fick dropp i två timmar för att se om trycket gick ner, och det gjorde det, men inte helt.
Pappa tog med henne hem, hela kvällen satt vi allihop och grät. Vi pratade, pratade om hur vi skulle göra, ta bort det ena ögat och medicinera det andra flera gånger om dan, eller låta henne somna. Den tanken var omöjlig!
Vi fick fortsätta vacinera henne ända tills vi på fredagen fick åka till näsum för att se om det andra ögat gick att rädda.
Han sa direkt när vi kom att det såg dystert ut, att hon hade jätteont och led, att detta var den värsta sjukdommen en hund kunnde få, för det går inte att göra något åt. Han sa oxå att om vi tar bort det ena ögat, kommer hon närsomhelst bli blind på det andra ögat oxå,
Och vi hade redan sagt att vi ville låta henne leva om hon slapp lida, men det ade ju inte hjälpt, vad hade det varit för liv att låta henne leva, genomgå operationer, blind och dålig hörsel. Hon skulle "klara sig i hemmiljö", men hon hade ju alltid varit med oss överallt, vi hade aldrig fått tillbaka "vår" hund, hon skulle aldrig vara lycklig igen!
Därför kom vi fram till att låta henne somna, när hon haft ett bra liv, låta henne slippa lida. Och jag ska säga er, att sitta jämte henne och veta, att om tio minuter finns hon inte mer, det är den värsta känslan som finns! Ush, vad vi grät! Allihopa, detta har varit en hemsk helg, allt påminne om henne, allt, ingen att gå ut med, ge mat ingen som försöker sno maten, ingen som skäller när det knackar. Uch!
Att bara ligga i min säng och inte ha nån att säga godnatt till, jag saknar henne!<3
Att veta att hon aldrig kommer finnas mer gör ont, vi tog livet ifrån henne, även om vi vet att nu slipper hon lida gör det så himla ont!
Har någon av er förlorat en hund?<3
Annons
Camera info
Camera SLT-A33
Focal length 55 mm
Aperture f/5.6
Shutter 1/2000 s
ISO 320
Comment the photo
Pingu
Fri 19 Oct 2012 14:50
Usch, fick rysningar och allt, stackars liten ! :(
Ja, för 5 år sen, så hade min familj en liten blandraskille, han blev ca 14 och ½. Han flyttade till min syster när han var typ 13, för han hade svårt att gå i trappor. Sen efter nåt år så skulle min mamma '' gå ut med '' Max, som han hette, men hon kom hem med bara kopplet. Det var så hemskt. Hon hade suttit bredvid han när han somnade in. Saknar honom otroligt mycket, men han hade fruktansvärt ont i sina bakben den sista tiden, och kunde knappt gå :(
Ja, för 5 år sen, så hade min familj en liten blandraskille, han blev ca 14 och ½. Han flyttade till min syster när han var typ 13, för han hade svårt att gå i trappor. Sen efter nåt år så skulle min mamma '' gå ut med '' Max, som han hette, men hon kom hem med bara kopplet. Det var så hemskt. Hon hade suttit bredvid han när han somnade in. Saknar honom otroligt mycket, men han hade fruktansvärt ont i sina bakben den sista tiden, och kunde knappt gå :(
PepperTexas
Wed 17 Oct 2012 00:56
Fick ta de hemska beslutet om min greyhound i somras 2,5 gammal blev han. Han var med blind och hade blivit det av sjukdomen pigmentös keratit. Han hade ännu högre tryck i ögonen, även om han blivit behandlad sen sjukdomen uppkom.
![](http://cdn08.dayviews.com/110/_u3/_u1/_u7/_u9/_u8/_u7/u3179877/1373383685_m_1.jpg)
ElisanH
Wed 17 Oct 2012 07:37
okey, ja det är inte roligt. Dem mår ju inte bra, man ser det. Nu slipper dem lida iaf... Även om det gör jätteont <3
Welshponie
Tue 16 Oct 2012 22:02
Åh så synd :'/
Ja, jag har förlorat många hundar, då jag är uppväxt med dem. Men eftersom att jag var såpass ung när de hundarna gick bort så har det liksom inte berört mig så mycket, senast vi tog bort en hund var 2009 tror jag och då var jag 10 år. Det var en Amstaff hane som vi hade på rehabillitering för en hjärnskada, samt dålig uppväxt så alla var rädda för honom. Men det visade sig att han var världen snällaste och underbaraste hund, så vi förstod inte varför de som hade honom innan var så rädda för honom. Vi hade även då Nala, Amstaffen vi har nu, som då var 2 år, som "hjälpte" till med rehabillitering utav Jack, som han hette. Problemet med honom visade sig bara ute bland folk och andra hundar. Han kunde helt oväntat attackera någon, pga hans uppväxt, och han kunde missta saker för att vara en hund. Det kunde vara vad som helst. Min mamma och lådsaspappa jobbade med honom i ungefär ett år utav vidare reslutat och vi insåg att om vi fortsatte skulle det hända en olycka tillslut, får det gick inte att vända om honom, och när han då försökte anfalla en barnvagn med en fårfäll i gav de upp. I hemmet var han världens gosigaste och finsate hund, ute bland folk helt bortkopplad. Jag minns att jag satt i flera dagar och grät, hade även en dagbok då, och hade skrivit flera sidor om Jack i den. (Haha nu blev det långt...)
Ja, jag har förlorat många hundar, då jag är uppväxt med dem. Men eftersom att jag var såpass ung när de hundarna gick bort så har det liksom inte berört mig så mycket, senast vi tog bort en hund var 2009 tror jag och då var jag 10 år. Det var en Amstaff hane som vi hade på rehabillitering för en hjärnskada, samt dålig uppväxt så alla var rädda för honom. Men det visade sig att han var världen snällaste och underbaraste hund, så vi förstod inte varför de som hade honom innan var så rädda för honom. Vi hade även då Nala, Amstaffen vi har nu, som då var 2 år, som "hjälpte" till med rehabillitering utav Jack, som han hette. Problemet med honom visade sig bara ute bland folk och andra hundar. Han kunde helt oväntat attackera någon, pga hans uppväxt, och han kunde missta saker för att vara en hund. Det kunde vara vad som helst. Min mamma och lådsaspappa jobbade med honom i ungefär ett år utav vidare reslutat och vi insåg att om vi fortsatte skulle det hända en olycka tillslut, får det gick inte att vända om honom, och när han då försökte anfalla en barnvagn med en fårfäll i gav de upp. I hemmet var han världens gosigaste och finsate hund, ute bland folk helt bortkopplad. Jag minns att jag satt i flera dagar och grät, hade även en dagbok då, och hade skrivit flera sidor om Jack i den. (Haha nu blev det långt...)
![](http://cdn08.dayviews.com/104/_u2/_u8/_u6/_u9/_u3/_u3/u2869333/1361997391_m_1.jpg)
Welshponie
Tue 16 Oct 2012 22:11
Nej, det är ju så, men tyvärr så är det svårt att undvika när man är så djurkär. <3
Nilaaaaa
Tue 16 Oct 2012 20:10
Beklagar :(
Ja jag har förlorat min bästa vän en japansk spets, och jag hann aldrig och säga hejdå till honom för jag var i skolan och han blev akut dålig :/.. Så när jag kom hem ifrån skolan, så var de ingen som kom fram till mig o mötte mig i dörren..
Ja jag har förlorat min bästa vän en japansk spets, och jag hann aldrig och säga hejdå till honom för jag var i skolan och han blev akut dålig :/.. Så när jag kom hem ifrån skolan, så var de ingen som kom fram till mig o mötte mig i dörren..
![](http://cdn08.dayviews.com/110/_u3/_u1/_u7/_u9/_u8/_u7/u3179877/1373383685_m_1.jpg)
ElisanH
Tue 16 Oct 2012 21:14
Fy vad hemskt!
Ja, vi missde henne på troligen det enklaste sättet, vi hann säga farväl å mysa med henne sista dagen, men det gör ju så ont ändå ! <3
Ja, vi missde henne på troligen det enklaste sättet, vi hann säga farväl å mysa med henne sista dagen, men det gör ju så ont ändå ! <3
emmahansoon
Tue 16 Oct 2012 19:00
Han vilar i frid nu utan smärta och obehag <3
Fick själv göra ett sådant tufft beslut helt på egen hand med min tollartik nyss fylld 3. Hon hade stora smärtor i höften och var starkt tillbakadragen mot andra och mot olika miljöer, enda stället hon verkligen kopplade av på var hemma i min säng, vet känslan. Och jag kunde inte lämna henne på bordet när hon sprungit iväg, Gud, får tårar av att tänka på det igen :( men de har de bra nu och leker säkert tillsammans däruppe hon utan smärtor och felfria höfter och han med perfekta ögon med en grym syn! Ni är starka !
Fick själv göra ett sådant tufft beslut helt på egen hand med min tollartik nyss fylld 3. Hon hade stora smärtor i höften och var starkt tillbakadragen mot andra och mot olika miljöer, enda stället hon verkligen kopplade av på var hemma i min säng, vet känslan. Och jag kunde inte lämna henne på bordet när hon sprungit iväg, Gud, får tårar av att tänka på det igen :( men de har de bra nu och leker säkert tillsammans däruppe hon utan smärtor och felfria höfter och han med perfekta ögon med en grym syn! Ni är starka !
Luciferchild
Tue 16 Oct 2012 17:34
Vi tog bort vår Clumber Spaniel när han bara va 3 år. de värsta jag gjort i mitt liv. Men han var aggressiv. Bet oss och gjorde utfall osv, så vi kunde ej ha kvar honom :/ Usch. Förstår hur du känner :(
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
Anonymous
Tue 16 Oct 2012 17:05
Jag förlorade min första hund den 28 Januari 2009, han hann precis fylla åtta.
Han fick en tumör på mjälten, stor som en grapefrukt, man hade kunnat operera bort den. Men då hade i princip halva mjälten blivit bort opererad, läktiden hade då blivit 1 månad. Och efter att det hade läkt så skulle han ändå bara få 2 månader kvar att leva.
Han hade bara kunnat ligga ner i sin säng och inte gå ut på våra dagliga skogspromenader.
Vi i familjen kände att det var bättre för Ludde om han fick somna in, det tuffaste jag har varit med om, jag grät varje dag i flera veckor.
Han var min första vän, glömmer aldrig hans varma bruna ögon som alltid tittade på mig när jag kom hem och hans svans som viftade i 50/km i timmen.
Det är väldigt jobbigt att förlora ett husdjur/familjemedlem..
Men allt blir lättare med tiden och alla underbara minnen finns kvar. :)
Han fick en tumör på mjälten, stor som en grapefrukt, man hade kunnat operera bort den. Men då hade i princip halva mjälten blivit bort opererad, läktiden hade då blivit 1 månad. Och efter att det hade läkt så skulle han ändå bara få 2 månader kvar att leva.
Han hade bara kunnat ligga ner i sin säng och inte gå ut på våra dagliga skogspromenader.
Vi i familjen kände att det var bättre för Ludde om han fick somna in, det tuffaste jag har varit med om, jag grät varje dag i flera veckor.
Han var min första vän, glömmer aldrig hans varma bruna ögon som alltid tittade på mig när jag kom hem och hans svans som viftade i 50/km i timmen.
Det är väldigt jobbigt att förlora ett husdjur/familjemedlem..
Men allt blir lättare med tiden och alla underbara minnen finns kvar. :)
![](http://cdn08.dayviews.com/110/_u3/_u1/_u7/_u9/_u8/_u7/u3179877/1373383685_m_1.jpg)
ElisanH
Tue 16 Oct 2012 18:26
Precis så vi oxå kände, va ä det för liv å leva? Men det ä ändå det svåraste man gjort ! <3
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
Anonymous
Tue 16 Oct 2012 19:21
Jag skulle aldrig kunna tänka mig att leva ett sånt liv, så varför skulle han behöva göra det? "/
känns hemsk blir helt tårögd när jag läser :(
vila i frid <3
vila i frid <3
29 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/gid3213846/510400109/