Tuesday 17 September 2013 photo 1/1
![]() ![]() ![]() |
Alla vill till himlen men ingen vill dö. Jag är inte rädd längre. Jag kan leva med min smärta. Jag har lärt mig att leva med min mörka bakgrund. Jag är inte perfekt med vem fan är det. Jag är inte som alla andra men jag är värd att le. Jag är värd att vara lycklig. Jag är rädd. Jag är osäker men jag kämpar. Jag har gjort mycket som jag ångra men jag måste börja tänka framåt. Jag kan inte sitta i det svarta hållet. Jag kämpar mig upp. Jag gråter å blöder men ger inte upp. Jag vill komma till ljuset. Jag vill komma till lyckan. Jag vill kunna säga JAG ÄR STARK. jag vill kunna säga att jag mår bra!
Jag har blivit sårad, lämnad, sviken. Men jag kämpar på. Alla är fina å bra på sitt sett. Jag har lärt mig att inte lita på alla. Jag tycker att man är feg om man ta sitt liv. Jag tycker att man ska säga vad man tänker å tycker. Jag gör det men ibland blir det fel. Men jag är den jag är å jag är inte rädd att lämna jorden. Jag är FRIDA CLEME'N.
Tyck aldrig synd om dig själv. Det gör inte jag. Va en bra vän å le varje dag
Livet går upp och ner. Jag har gjort fel med det mässta. Jag ångra mycket. Jag saknar inte skolan. Jag är ledsen för att skolan ha förstört mig. Jag fatta inte hur dom kunde göra mig så mörk. Jag ser mig själv som ett missfoster. Jag känner mig sviken. Kändes som om ingen såg mig. Jag skrek efter hjälp men ingen hörde mig. Jag blev arg å kallade dom för elaka ord. Jag ville ha hjälp det va allt jag ville men det va för mycket bergärt. Jag ville ta mitt liv men klarade inte av det. Jag skadade mig själv om och om igen. Jag gav upp å slutade tro. Jag grät mig till söms. Jag ville bort från mig själv. Skolan gjorde så att jag började hata mig själv. Jag hatade mig mer å mer för varje dag. jag blev mörkare å mörkare för varje minut. Jag va villig att kämpa på men fick bara skit tillbaka. Jag försökte se ljuset men till slut klarade jag inte det. Allt va svart. Jag va arg å hatade mig själv så himla mycket. Jag älskade att skada å såra mig själv. Jag tyckte att jag inte va värd att le. Jag tyckte att jag va värd att se mitt blod droppa. Jag blev svagare å svagare. Jag va så arg på allt å alla att jag skadade mig mer å mer. Jag såg ingen framtid. Jag började tänka min död. Jag skulle skära av handleden. Jag skulle ta alla tabletterna som mamma å pappa hade hemma å svälja med sprit. Jag skulle hälla upp ett kalt bad å lägga mig i det å drunkna. Jag va nära på det men när jag hade tagit alla tabletterna å hade svalt dom med sprit tog det bara 5 minuter sen spydde jag upp allt. Jag gick upp till mitt svarta rum å la mig i min säng å grät tills jag somnade. Jag ville bara dö. Jag ville bara bort från mig själv. Jag tittade mig i spegeln å såg ett lik jag sa till mig själv att jag HATAR FRIDA CLEME'N. Jag började skita i allt. Jag ville bara dö. Jag började sluta titta mig för innan jag gick över väggen. Jag brydde mig inte. Jag orkade inte mer. Min kropp va på väg att ge upp. Jag va så nära att ge upp. Men så slog det mig. Jag ska inte låta skolan vinna. Jag ska inte sluta skälla på dom. Det är dom som gör fel inte jag. Det är inte mitt fel att jag har dyslexi. Så jag började kämpa mig upp. Jag skällde varje dag på nån lärare i skolan. Jag började bli starkare. Jag började se ljuset. Jag hade taggarna utåt hela tiden. Skolan skulle inte vinna över mig.
Jag började festa mycket för jag mådde bra då. Men så blev jag våldtagen. Jag hade blivit starkare så blir allt skit. Jag ville dö. Jag ville bort. Jag kände mig smutsig kände mig äcklig. Jag kände mig ensam. Jag drömmer om det å kan inte glömma det. Mådde så dåligt. Men så sa min familj låt honom inte vinna. Jag ställde mig upp igen och började bli den människan Jag är idag. Utan min familj hade jag inte varit den jag är idag. Älskar dom som fan. Är tacksam att dom har stöttat mig med allt. Dom kämpade sjukt mycket för att skolan skulle börja hjälpa mig.
TACK FÖR ALLT MIN UNDERBARA FAMILJ.<3
Tankarna om att samma sak kan hända min syster ta kol på mig. Jag vet att jag inte kan göra nåt åt det. Om Sanna bli våldtagen kommer jag aldrig kunna förlåta mig själv. Det finns så mycket skit i denna värd. Jag kan inte inte fatta vad man får ut av allt. En sak vet jag å det är om nån skada min familj döda jag den. Jag lever med min mörka bakgrund. Som inte försvinner. Jag lever med min smärta. Jag lever med mina mardrömmar. Jag lever med mitt lidande.
Dom finaste ögonen ha fällt mest tårata
Skolan kunde ha gjort så mycket mer än vad dom gjorde. Varför hjälpte dom inte mig. Vad va det som gjorde att dom inte brydde sig. Jag ville ju lära mig. Jag vill göra allt som mina vänner gjorde. Jag fick ingen hjälp å jag bad om det om och om igen. Jag fick ändå ingen hjälp. Jag blev för trött så slutade tänka. Jag slutade andas jag slutade med allt. Det kändes som om jag skulle dö. Jag ville så mycket.
Annons
Comment the photo
Theleet
Tue 17 Sep 2013 09:32
ALLA är rädda. Rädda för vad folk ska tycka, rädda för framtiden, rädda för om de är älskade. rädda för att tappa kontrollen och rädda för sin familj. Det är grunden till mänskligt lidande. Ifall du inte är rädd, så slipper du lida. För rädslan är en lögn och den limiterar och hindrar. Så BRYT cirkeln och sluta vara rädd!
http://www.youtube.com/watch?v=DU6bc_Gsp7s
http://www.youtube.com/watch?v=DU6bc_Gsp7s
1 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/gid3332059/516105370/