Saturday 10 August 2013 photo 1/1
![]() ![]() ![]() |
Tiden på klockan del 38
De fyra var nu i byggnaden, ingen av den förutom Iito hade varit här förut och med hjälp av honom så skulle de få tag på fienden, eller åtminstone den som har orsakat mest skada för alla. Dasoku gick bredvid Iito och såg till att inte tappa bort gruppen och samtidigt inte tappa bort Iito eftersom det var honom som de behövde.
-"Iito, är du säker på att vi ska gå den här vägen." Viskade Dasoku.
-"J-ja. Såklart." Sa Iito, men hans osäkerhet i tonen övertygade inte Dasoku att han visste vart de skulle. Var det verkligen en så bra idé? Snart kom de fram till ett större rum, men det var ett stort hål i mitten av rummet, ett stort hål. När man tittade ner så såg man inte mycket än svagt vitt ljus, det var verkligen djupt, hur höga var dessa byggnader? Hur såg det ut, när de inte var begravda i sand? Iito tog tag om Dasokus hand och började dra med honom till den högra dörren. Envy och bossen följde sakta med, röster hördes lite längre upp och stela steg när de gick på golvet över dem. Det var ett under att de inte har blivit sedda än, tänkte Dasoku.
Snart blev allt det stora rummet allt mindre och mindre, tillslut fickde börja krypa, men Iito som var mycket mindre än dem andra kunde lätt ta sig framåt.
-"Iito, inte så fort!" Sa Dasoku och hörde hur Envy hyschade åt honom bakifrån, han suckade och fortsatte.
Efter en stund så var det Envys tur att stanna, hon stannade mitt framför en liten utsikt över olika rum, och det i det här rummet så fanns det en person som Dasoku har träffat på förut. Det var den där killen, men masken och allt blod. Han hörde Envy mumla något, men det var för lågt för att hörda vad hon mumlade om, de fortsatte framåt.
-"Hur tror ni att det går för de andra?" Frågade Dasoku när spänningen och tystnaden hade börjat bli för mycket för honom.
-"Jag tror de klarar sig." Sa bossen med en låg röst och sedan blev det tyst igen, inte direkt pratglad var man, men man kunde förstå varför. Hur långt framåt skulle de?
-"Iito? Hej, Ii-" Dasoku kände hur metallen började vika sig under honom, metallen gnisslade och gnällde, Dasokus svätt blev värre om nacken och pannan och ville bort, men metallen vek ihop sig. Ljudet var så högt så att till man kunde höra det från övre våningen, metallen slog sig om väggen och det small som om ett krig bröt sig ut, Dasoku landade på det hårda golvet och kände hur han hade landat på sin axel som nu värkte av smärta.
-"Aaah..." Dasoku stönade och tittade upp, och med sin förvåning så var rummet fullt av män som hade antingen en cigg, ett kort eller ett vapen om sina händer.
Annons