Sunday 23 August 2009 photo 1/1
|
Vila i frid, älskade mamma.
Jag ska berätta för er om världens underbaraste människa, dotter, fru, syster & mamma.
Min mamma.
Min mamma var en unik person.
En sån som man bara stöter på en gång i livet.
Om ens det.
Hon hade alla positiva egenskaper du nånsin kan tänka dig.
Hon var omtänksam, uppmärksam, kärleksfull och alltid glad.
Tills en dag.
Den trettonde februari tjugohundraåtta.
Då fick denna fantastiska person diagnosen cancer.
Hennes liv tog en dramatisk vändning och allting blev svårare.
Hon fick gå på cellgiftsbehandlingar.
Hon opererades stup i ett.
Hon tappade hår.
Men ändå hade hon livsglädjen och glimten i ögat kvar.
Hon gjorde ändå allt för mig och min lillebror.
Hon jobbade.
Hon städade.
Hon diskade.
Hon tvättade.
Hon skrek aldrig på oss.
Trots smärtan.
När läkarna sa att hon var fri från sjukdomen var vi så lyckliga allihopa.
Hon hade överlevt cancer!
Så stark var hon!
Trodde vi.
Några månader senare fick vi beskedet att hon hade fått en ny tumör.
En farligare.
Hon blev liggande på sjukhus i ett par veckor.
Sen fick hon komma hem.
Läkarna sa att hon var på "bättringsvägen".
Men då fick hon en blodpropp i sitt högra ben.
Hon kunde gå, men inte långt.
Hon låg mest i sängen och tittade på Disney Channel.
Hon älskade barnprogram.
Jag kommer ihåg att varje dag, innan jag och min lillebror skulle till skolan satte vi oss med mamma och kollade på "Hos Musse".
Jacob, min bror, drack alltid ett stort glas O'boy,
och mamma ett ännu större glas kaffe.
Just när vi trodde att blodproppen skulle försvinna,
fick hon en till.
I andra benet.
Nu kunde hon inte gå alls.
Men ändå försökte hon.
Hon fick kryckor och en gåstol.
Hon försökte laga mat.
Hon försökte städa.
Hon försökte diska & tvätta.
Men förgäves.
Hennes tillstånd blev värre och hon fick åka in på sjukhus än en gång.
Det blev bara värre och värre för varje dag som gick.
Hon blev mindre och mindre medveten av vad som pågick runtomkring henne.
Den tjugotredje augusti tjugohundranio gick hon bort.
Jag var på sjukhuset med henne tidigare den dagen.
Hon var nästan i koma.
Men hon kunde ändå uppfatta allt som sades vid henne.
Innan jag gick den eftermiddagen lutade jag mig fram mot henne och viskade;
"Jag älskar dig så mycket,
Du är världens bästa mamma.
Jag älskar dig mest av allt i hela världen".
Sedan kysste jag hennes insjunkna kind och gick mot dörren.
När jag vände mig om och tittade på henne en sista gång,
såg jag en stor tår rulla ner för kinden på henne.
Senare den kvällen gick hon bort.
Men hon finns fortfarande hos mig, det vet jag.
Jag pratar med henne varje kväll.
Jag sitter vid mitt fönster, tittar upp mot himlen och berättar hur mycket jag saknar henne,
hur mycket jag skulle göra för att få hålla om henne en sista gång,
att få se hennes vackra skratt en sista gång,
att få höra hennes röst.
Hon vakar över mig.
Varje dag, varje timma, varje minut och varje sekund av mitt liv.
Jag saknar henne så mycket.
Och jag älskar henne mer än allt annat i hela världen,
precis som jag sa till henne.
Det sista jag sa till henne.
Min mamma var en unik person.
Hon var omtänksam, uppmärksam, kärleksfull och alltid glad.
Tills en dag.
Då fick denna fantastiska person diagnosen cancer.
Hennes liv tog en dramatisk vändning och allting blev svårare.
Hon fick gå på cellgiftsbehandlingar.
Hon tappade hår.
Men ändå hade hon livsglädjen och glimten i ögat kvar.
Hon gjorde ändå allt för mig och min lillebror.
Hon jobbade.
Hon städade.
Hon diskade.
Hon tvättade.
Hon skrek aldrig på oss.
Trots smärtan.
När läkarna sa att hon var fri från sjukdomen var vi så lyckliga allihopa.
Hon hade överlevt cancer!
Så stark var hon!
Trodde vi.
Några månader senare fick vi beskedet att hon hade fått en ny tumör.
En farligare.
Hon blev liggande på sjukhus i ett par veckor.
Sen fick hon komma hem.
Men då fick hon en blodpropp i sitt högra ben.
Hon kunde gå, men inte långt.
Hon låg mest i sängen och tittade på Disney Channel.
Hon älskade barnprogram.
Jag kommer ihåg att varje dag, innan jag och min lillebror skulle till skolan satte vi oss med mamma och kollade på "Hos Musse".
Jacob, min bror, drack alltid ett stort glas O'boy,
Nu kunde hon inte gå alls.
Men ändå försökte hon.
Hon fick kryckor och en gåstol.
Hon försökte laga mat.
Hon försökte städa.
Hon försökte diska & tvätta.
Men förgäves.
Hennes tillstånd blev värre och hon fick åka in på sjukhus än en gång.
Det blev bara värre och värre för varje dag som gick.
Hon blev mindre och mindre medveten av vad som pågick runtomkring henne.
Den tjugotredje augusti tjugohundranio gick hon bort.
Jag var på sjukhuset med henne tidigare den dagen.
Hon var nästan i koma.
Men hon kunde ändå uppfatta allt som sades vid henne.
Innan jag gick den eftermiddagen lutade jag mig fram mot henne och viskade;
"Jag älskar dig så mycket,
Du är världens bästa mamma.
Jag älskar dig mest av allt i hela världen".
Sedan kysste jag hennes insjunkna kind och gick mot dörren.
När jag vände mig om och tittade på henne en sista gång,
Senare den kvällen gick hon bort.
Men hon finns fortfarande hos mig, det vet jag.
Jag pratar med henne varje kväll.
Jag sitter vid mitt fönster, tittar upp mot himlen och berättar hur mycket jag saknar henne,
Hon vakar över mig.
Varje dag, varje timma, varje minut och varje sekund av mitt liv.
Jag saknar henne så mycket.
Och jag älskar henne mer än allt annat i hela världen,
Det sista jag sa till henne.
Comment the photo
men jag är verkligen ledsen för din skull och jag bryr mig verkligen.
Bara så att du vet. <3<3
Hon var iallafall vacker, precis som du är. RIP.
men säger som människan nerafför mig.
sjukt bra skrivet, sitter och gråter som fan.
jag känner riktigt hur ont det måste göra för dig!
du verkar vara väldigt stark, det beundrara jag :)
du får ha det så bra!
ja, det är jobbigt.<br />
jag antar det, har väl inte så mkt val men ändå.<br />
tack, du med!
från ett hjärta till ett annat då med andra ord.<br />
tack , igen.<br />
rip.
jag vet hur det känns och det är förjävligt om jag får säga det själv:(((
du har rätt, hon vakar över dig, hon kommer skydda dig och hon älskar dig över hela sitt hjärta. hon lever fortfarande, jag sjunger gospel och det här är min favorit text:
dont cry. they are not dead. they live on with in.
DU ÄR STARK , du har alltid mig och massor med mer att prata med.
älskardig, R I P <3
jag vet aatt hon vakar över mig. jag lever för hennes skull. min tro är att hon var snabbare klar här på jorden än många andra, och hon var redo att gå vidare. <br />
tack lia. dt är väldigt snällt. <3 rip<3
vet inte vad man sak tänka eller säga, jag tror du klarar detta johanna, jag känner dig inte men du ser ut att vara en grymmt stark person !
ta hand omdej !
nä, det är overkligt... <br />
tack!<br />
ja, detska jag
gråter när man läser texten,
starka ord.
jag tror att du kommer att klara dig genom detta.
rip :(((
du måste vara en riktigt stark person.
jag beundrar ditt mod
tack. rip
du är en vacker och stark person!
rip<3
tack!<3<br />
rip<3
198 comments on this photo Show all comments »
Directlink:
http://dayviews.com/graaapefrukt/404087462/