Sunday 21 September 2008 photo 1/2
![]() ![]() ![]() |
och ibland undrar jag om det bara är jag som är så svag
om alla andra är så mycket starkare, eller bara inte bryr sig
jag vill så gärna att någon väcker mig imorgon och säger "det är över"
men det verkar aldrig ta slut för hela tiden kommer minnerna och
känslorna tillbaka upp igen och jag får den där äckliga känslan över hela kroppen
egentligen vill jag nog bara backa bandet och få saker ogjorda
få andra människor att sluta lägga sig i (för dina ord ekar fortfarande)
och definitivt aldrig ha åkt till den där platsen
inte låtit mig övertalas om att försöka en sista gång när jag bestämt mig
jag skulle ha åkt hem, jag skulle inte följt med dig..
och jag vet det verkligen. men samtidigt är det inte mitt fel? eller?
du har förstört så oerhört mycket för mig
känslan av hur hemsk och äckig jag kände mig efteråt tog ifrån mig mig själv
och jag blev tvungen, av mig själv, att ge upp så mycket jag egentligen inte velat
efteråt känns det som om jag mest bara begått misstag
jag har försökt att ge någon tid o rum i hopp om att känna mig värdefull igen
men det hjälper inte, och jag vet det så väl egentligen
jag har bara gjort så mycket jag ångrar - och som jag inte kan göra ogjort
men sanningen är att utan ditt handlande o utan pappas besked
så hade nog allting sett så mycket annorlunda ut idag
jag är så svag innerst inne, även om jag inte visar det för många
och jag vill så gärna ta bort det men det är en kamp som inte tycks ta slut
men dina kramar hjälper en bit på vägen. det har dom alltid gjort. du vet så mycket.
förlåt om jag beter mig lustig
och allra helst vore jag obekymrad, liten och orädd i din famn igen
om alla andra är så mycket starkare, eller bara inte bryr sig
jag vill så gärna att någon väcker mig imorgon och säger "det är över"
men det verkar aldrig ta slut för hela tiden kommer minnerna och
känslorna tillbaka upp igen och jag får den där äckliga känslan över hela kroppen
egentligen vill jag nog bara backa bandet och få saker ogjorda
få andra människor att sluta lägga sig i (för dina ord ekar fortfarande)
och definitivt aldrig ha åkt till den där platsen
inte låtit mig övertalas om att försöka en sista gång när jag bestämt mig
jag skulle ha åkt hem, jag skulle inte följt med dig..
och jag vet det verkligen. men samtidigt är det inte mitt fel? eller?
du har förstört så oerhört mycket för mig
känslan av hur hemsk och äckig jag kände mig efteråt tog ifrån mig mig själv
och jag blev tvungen, av mig själv, att ge upp så mycket jag egentligen inte velat
efteråt känns det som om jag mest bara begått misstag
jag har försökt att ge någon tid o rum i hopp om att känna mig värdefull igen
men det hjälper inte, och jag vet det så väl egentligen
jag har bara gjort så mycket jag ångrar - och som jag inte kan göra ogjort
men sanningen är att utan ditt handlande o utan pappas besked
så hade nog allting sett så mycket annorlunda ut idag
jag är så svag innerst inne, även om jag inte visar det för många
och jag vill så gärna ta bort det men det är en kamp som inte tycks ta slut
men dina kramar hjälper en bit på vägen. det har dom alltid gjort. du vet så mycket.
förlåt om jag beter mig lustig
och allra helst vore jag obekymrad, liten och orädd i din famn igen
Comment the photo
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/77717_1222804824.jpg)
jag vet inte faktiskt, ibland liksom rasar det. och
nu känns det mest jobbigt med det mesta.
hur mår du nu för tiden? en fika någondag?
i miss you, and i care about you
3 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/hannapannahanna/270012899/