Monday 1 December 2008 photo 2/3
![]() ![]() ![]() |
jag fattar inte vad jag håller på med. jag mår inte bra av detta. det är detta som får mig att må som jag gör. men när jag är med honom, så känns det så underbart.. känns så bäst. jag älskar honom, kan inte släppa taget.
är det så här kärlek ska kännas? om det är det så vill jag inte ha någon kärlek, det gör för ont. verkligen för ont! klarar inte av att ha tanken i huvudet att jag aldrig kommer få honom.
varför kan jag inte släppa taget? ska väll inte vara så jävla svårt? men det är det.. utan honom känns allt bara svart, men när jag är med honom, så.. gha, jag kan inte ens beskriva den känslan. kan inte det. den är för stark.. den tar kål på mig! men snart måste jag verkligen göra det jag gjorde för några dagar sen, och sen hålla fast vid det med. kommer må ännu sämre då tror jag, med tanken på att aldrig se honom, aldrig ens höra hans röst! det är verkligen en fråga som tar kål på mig.
men en sak jag undrar. menar han allt han säger? gör han det, så vet jag inte.. så vet jag verkligen inte vart jag ska ta vägen. jag älskar honom, och skulle göra allt för honom. verkligen allt! men frågan är om han kan förstå det? jag vill att han ska göra det, och säga vad han vill få ut av detta, för jag mår som sagt fan inte bra av detta. om jag bara visste vad han ville, så skulle det bli lättare, vilket han än säger.
jag har sagt till honom att han fick sin sista chans innan, men ja, jag vill ge honom en chans till, skulle kunna ge honom tusen till om det så skulle vart! för jag älskar honom. visst, han betedde sig som ett svin, men vadå, det gjorde ju jag med, jag erkänner, så vad jag helst just nu skulle vilja, är att han bar tar och förstår och ger mig en andra chans. jag skulle lova att göra allt för att få det att funka, men det lär väll aldrig gå.
snart ger jag upp och försvinner ett tag, för måste verkligen komma härifrån, för det är här allting händer och jag orkar inte mer, verkligen inte. tanken på att förlora honom tar nog hårdast faktiskt, för det skulle jag heller aldrig klara.
ajja, nej, men nu orkar jag inte.
ha det nice. :*
~
måste bara få detta sagt också. jag saknar min lus. hon som alltid fanns där, så jag kunde frå gråta runder lite. hon var min bästa vän, men är som bekant borta. och det tar också kål på mig! att den hästen satte sitt spår hos mig! bilden av henne sitter än, och kommer föralltid att sitta. när jag då såg henne för sista gången.. kunde inte fatta det! kunde verkligen inte förstå att hon lämnat mig. det ända jag har kvar av henne är minnen från vår tid tillsammans och ett fåtal bilder.. (gråter som en gris, men okej, det bjuder jag på)
- haha, jag minns den dagen, då hon tog mig först i mål. det var nog den lyckligaste dagen i mitt liv.. ^^ jag grät redan på upploppet. jag var så stolt. och hon sprang som aldrig förr.. det kändes så underbart. som om vi flög.
men ja, det är blott minnen och ett fåtal bilder kvar och det känns.. så fucked up. att du är saknad! jag saknar dig och det kommer jag alltid att göra. du kommer för alltid vara min bästaste bästa vän.
~
måste också tacka någon, någon som är den bäastaste vän jag någonsin haft på två ben. hon är den enda som faktiskt alltid finns där,verkligen, i alla väder, i alla tider. *du är den enda som förstår sig på mig*, som hon sa till mig, det satte sig. det kändes verkligen som du tog orden ur munnen på mig, för du är verkligen den enda. jag älskar henne, hon är verkligen den bästa som finns, och jag måste som sagt få tacka henne, tacka henne för den tiden tillsammans. aldrig mått så bra som när jag är med henne, aldrig! det är en vän som heter cecilia adermark, alias cissi. det är hon som gör min dag ljus, hon som gör mitt liv värt att leva.
är det så här kärlek ska kännas? om det är det så vill jag inte ha någon kärlek, det gör för ont. verkligen för ont! klarar inte av att ha tanken i huvudet att jag aldrig kommer få honom.
varför kan jag inte släppa taget? ska väll inte vara så jävla svårt? men det är det.. utan honom känns allt bara svart, men när jag är med honom, så.. gha, jag kan inte ens beskriva den känslan. kan inte det. den är för stark.. den tar kål på mig! men snart måste jag verkligen göra det jag gjorde för några dagar sen, och sen hålla fast vid det med. kommer må ännu sämre då tror jag, med tanken på att aldrig se honom, aldrig ens höra hans röst! det är verkligen en fråga som tar kål på mig.
men en sak jag undrar. menar han allt han säger? gör han det, så vet jag inte.. så vet jag verkligen inte vart jag ska ta vägen. jag älskar honom, och skulle göra allt för honom. verkligen allt! men frågan är om han kan förstå det? jag vill att han ska göra det, och säga vad han vill få ut av detta, för jag mår som sagt fan inte bra av detta. om jag bara visste vad han ville, så skulle det bli lättare, vilket han än säger.
jag har sagt till honom att han fick sin sista chans innan, men ja, jag vill ge honom en chans till, skulle kunna ge honom tusen till om det så skulle vart! för jag älskar honom. visst, han betedde sig som ett svin, men vadå, det gjorde ju jag med, jag erkänner, så vad jag helst just nu skulle vilja, är att han bar tar och förstår och ger mig en andra chans. jag skulle lova att göra allt för att få det att funka, men det lär väll aldrig gå.
snart ger jag upp och försvinner ett tag, för måste verkligen komma härifrån, för det är här allting händer och jag orkar inte mer, verkligen inte. tanken på att förlora honom tar nog hårdast faktiskt, för det skulle jag heller aldrig klara.
ajja, nej, men nu orkar jag inte.
ha det nice. :*
~
måste bara få detta sagt också. jag saknar min lus. hon som alltid fanns där, så jag kunde frå gråta runder lite. hon var min bästa vän, men är som bekant borta. och det tar också kål på mig! att den hästen satte sitt spår hos mig! bilden av henne sitter än, och kommer föralltid att sitta. när jag då såg henne för sista gången.. kunde inte fatta det! kunde verkligen inte förstå att hon lämnat mig. det ända jag har kvar av henne är minnen från vår tid tillsammans och ett fåtal bilder.. (gråter som en gris, men okej, det bjuder jag på)
- haha, jag minns den dagen, då hon tog mig först i mål. det var nog den lyckligaste dagen i mitt liv.. ^^ jag grät redan på upploppet. jag var så stolt. och hon sprang som aldrig förr.. det kändes så underbart. som om vi flög.
men ja, det är blott minnen och ett fåtal bilder kvar och det känns.. så fucked up. att du är saknad! jag saknar dig och det kommer jag alltid att göra. du kommer för alltid vara min bästaste bästa vän.
~
måste också tacka någon, någon som är den bäastaste vän jag någonsin haft på två ben. hon är den enda som faktiskt alltid finns där,verkligen, i alla väder, i alla tider. *du är den enda som förstår sig på mig*, som hon sa till mig, det satte sig. det kändes verkligen som du tog orden ur munnen på mig, för du är verkligen den enda. jag älskar henne, hon är verkligen den bästa som finns, och jag måste som sagt få tacka henne, tacka henne för den tiden tillsammans. aldrig mått så bra som när jag är med henne, aldrig! det är en vän som heter cecilia adermark, alias cissi. det är hon som gör min dag ljus, hon som gör mitt liv värt att leva.
Comment the photo
![](http://cdn08.dayviews.com/89/_u1/_u7/_u7/_u0/_u7/_u8/u1770788/1274621270_1.jpg)
![](http://cdn08.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
![](http://cdn08.dayviews.com/89/_u1/_u7/_u7/_u0/_u7/_u8/u1770788/1274621270_1.jpg)
8 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/miaabauer/301929523/