Sunday 18 May 2008 photo 1/1
![]() ![]() ![]() |
Drucken som jag var kände jag mig sugen på Bellman och öppnade upp den gamle trotjänaren: och fann en gammal blomma, samt, à la Proust, en hel del minnen. Blomman i fråga gavs mig våren 2005 när jag satt i Universitetsparken med Isabella och drack öl. En okänd, vacker (samt med all sannolikhet onykter) flicka kom helt plötsligt upp och gav mig blomman i fråga (förmodligen plockad från ett närliggande träd) för att sedan omedelbart gå därifrån innan jag hann säga något. Jag såg henne aldrig igen. Mer än en gång dock har man ju känt sig som Yeats "Wandering Aengus":
Though I am old with wandering
through hollow lands and hilly lands,
I will find out where she has gone,
and kiss her lips and take her hands;
and walk among long dappled grass,
and pluck till time and times are done
the silver apples of the Moon,
the golden apples of the Sun.
Though I am old with wandering
through hollow lands and hilly lands,
I will find out where she has gone,
and kiss her lips and take her hands;
and walk among long dappled grass,
and pluck till time and times are done
the silver apples of the Moon,
the golden apples of the Sun.