Sunday 26 September 2010 photo 3/3
![]() ![]() ![]() |
17. Vi hade inte ens varit i Tyskland i en vecka, men herrejävlar vad mycket som hade hänt! Träffat Rasmus band, träffat Tokio Hotel, typ blivit tillsammans med Tom Kaulitz, varit med i en tysk dagstidning (självklart publicerades paparazzibilderna från kvällen innan i tidningen redan dagen efter), och så sjukt mycket mer. Snacka om att livet var roligare i Tyskland än hemma i gamla tråksverige. Jag var avundsjuk på killarna i Tokio Hotel för att dom hade fått bo i detta underbara land i hela sitt liv, men tydligen var dom inte lika glada över det, fick jag reda på dagen därpå, då jag och Tom satt ute i gräset utanför studion.
"Vad tyst du är idag" sa jag till Tom. "Har det hänt något"
Han tog ett djupt andetag.
"Ja" svarade han. "Eller nej … alltså, det har inte hänt något, det är bara en sak jag måste berätta för dig."
Jag kände hur en orolig känsla spred sig över hela kroppen.
"Jo det är så här" började han. "Jag och Bill har tänkt länge på det här, och vi bestämde oss för bara någon vecka sen … han och jag ska flytta till Los Angeles."
Det högg till i bröstet på mig. Visst, jag hade inte känt honom så jättelänge, men fy vad det där gjorde ont att höra, han skulle flytta till andra sidan jordklotet i princip, bort från Europa, bort från Tyskland, bort från Tokio Hotel. Bort från mig. Tårarna brände under ögonlocken och jag kände hur huvudet började dunka och göra ont.
"Men … varför?"
"Mest på grund av stalkers och så, vi känner oss inte trygga här, om vi fick som vi ville skulle vi ha tagit med oss alla familjemedlemmar och vänner, men dom vill stanna kvar här, såklart. Jag och Bill älskar ju tyskland, och vi kommer ju ha kvar vår lägenhet här och så kommer vi ju komma och hälsa på så ofta vi kan. Och en glad nyhet är ju att vi ska skriva låtar när vi är där."
"När?" en tår rann nerför min kind, och jag hoppades så innerligt att hans svar inte skulle bli att dom skulle åka typ imorgon eller något. Jag hade tur.
"Vi åker i November, så det är ju fortfarande lång tid kvar dit."
Jag visste inte vad jag skulle säga. Inga mer tårar rann. Det kändes alldeles tomt inuti mig. Väldigt konstigt egentligen, jag hade ju som sagt inte ens känt människan i en vecka än.
"Säg något?" han lät darrig på rösten.
Jag kollade in i hans ögon. Vad skulle man säga?
"Måste du?"
"Ja, vi har köpt lägenhet och alltihop."
"Vet dom andra om det?"
"Georg och Gustav vet, tjejerna och Cerulean Secret vet inte, inte för att jag tror att killarna skulle bli så jätteledsna …" ett litet flin syntes på hans läppar. Jag själv var alldeles för deprimerad. Bara ett litet leende från honom brukade få mig att skina upp som en sol, men inte nu. Tom flyttade sig närmare mig och höll om mig.
"Är du arg?" frågade han.
"Jag vet inte. Det känns som att jag kommer att förlora dig för alltid, jag vet inte hur jag kan känna så här med tanke på hur kort tid vi har känt varandra, men jag föll tydligen pladask för dig. Plus att jag ju faktiskt har haft en liten kändiscrush på dig i några år nu (;"
Ännu ett litet flin från honom åt min sista mening, men sen blev han allvarlig igen, suckade och kramade om mig hårdare.
"Jag vet precis hur du känner" sa han. "Jag vet precis."
Snälla kommentera om ni vill ha mer? ") <3
Annons
![](http://cdn07.dayviews.com/cdn/img/default_avatar_M.png)
Anonymous
Mon 27 Sep 2010 08:39
super bra :D
7 comments on this photo
Directlink:
http://dayviews.com/tomthedon/473148067/